К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року місто Київ

справа № 369/7286/24
апеляційне провадження № 22-ц/824/1567/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області у складі судді Фінагеєвої І.О. від 12 травня 2025 року у справі за заявою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування, 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст обставин справи

У квітні 2024 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування.

У травні 2025 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав заяву про забезпечення позову, яка мотивована тим, що ОСОБА_3 надав у строкову позику ОСОБА_5 грошові кошти, кінцевий строк повернення яких 2018-2021 роки. Під час отримання грошових коштів ОСОБА_5 перебував та наразі перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , яка надавала згоду на укладення договорів позики. Загальна сума отриманих у позику грошових коштів становить 312 700 доларів США.

Вказує, що оскільки ОСОБА_5 не повертав отримані у борг грошові кошти, 20 грудня 2021 року нотаріусом було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики, строк виконання зобов`язання за яким настав 15 лютого 2020 року. У грудні 2021 року відкрито
виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса. Проте виконати виконавчий документ та стягнути з ОСОБА_5 грошові кошти неможливо через відсутність майна боржника.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року в справі № 757/4593/22-ц затверджено мирову угоду, згідно якої ОСОБА_5 зобов`язався повернути ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 300 000 доларів США. Однак, дану мирову угоду ОСОБА_5 також не виконує.

Зазначає, що незважаючи на те, що за період виникнення у ОСОБА_5 зобов`язань з повернення позики, а саме у період з 2018 року і по теперішній час, останній та ОСОБА_6 вчиняють ряд фраудаторних правочинів, метою яких є фіктивне виведення нерухомого майна на пов`язаних осіб з метою неможливості звернення стягнення на таке майно. Зокрема, ОСОБА_6 відчужено житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,1519 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

За час розгляду даної справи № 369/7286/24 встановлено зміну власника житлового будинку та земельної ділянки, які є предметом оспорюваних договорів, а саме з 27 червня 2024 року власником даного нерухомого майна є ОСОБА_1 . Дана обставина призвела до позбавлення права позивача на ефективний судовий захист та змусила збільшувати позовні вимоги, зокрема вимоги щодо оскарження переходу права власності до ОСОБА_1 .

Вважає, що з огляду на наявність судових процесів ОСОБА_1 , як власник нерухомого майна, може вчиняти дії з його відчуження, що призведе до нових судових процесів. Це у свою чергу виключає ефективний судовий захист прав позивача та підтверджує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову. 

Посилаючись на викладене, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам, нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі і реєстрацію (перереєстрацію), пов'язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників нерухомого майна - земельної ділянки, площею 0,1519 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером 3222484501:01:008:0009, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 950425932224, з розташованим на ній житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами (домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 950425932224, яке належить ОСОБА_1 ; арешту земельної ділянки, площею 0,1519 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером 3222484501:01:008:0009, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 950425932224, з розташованим на ній житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами (домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 950425932224, яке належить ОСОБА_1 . 

Короткий зміст судового рішення

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2021 року заяву ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , про забезпечення позову задоволено. Заборонено державним реєстраторам, нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі і реєстрацію (перереєстрацію), пов'язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників нерухомого майна - земельної ділянки, площею 0,1519 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером 3222484501:01:008:0009, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 950425932224, з розташованим на ній житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами (домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 950425932224, яке належить ОСОБА_1 . Накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,1519 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером 3222484501:01:008:0009, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 950425932224, з розташованим на ній житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами (домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 950425932224, яке належить ОСОБА_1 .

Ухвала мотивована тим, що позивачем обґрунтовано наявність зв'язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог; невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони його відчуження, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви. 

Скаржник зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про обґрунтованість наявності зв'язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки відомостей про предмет позовних вимог оскаржувана ухвала не містить.

Вжиті судом заходи забезпечення позову є неспівмірними з позовними вимогами, оскільки оспорюваний договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 13 жовтня 2017 року, тоді як позивач посилається на те, що грошові зобов`язання ОСОБА_5 мали місце у період 2018-2021 років зі строком повернення у 2020-2021 роках.

Судом необґрунтовано, що вчиняються дії чи взагалі є ризик дій, які можуть призвести до утруднення або неможливості виконання рішення суду, зникнення, зменшення майна тощо. 

Вказує, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем майна, яке є предметом оспорюваних договорів, та не вчиняла жодних дій на шкоду позивача. Право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 набуто на підставі свідоцтва про право на спадщину № 867 від 27 червня 2024 року, яке є чинним.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи відзиви на апеляційну скаргу не подали.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання 

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_10 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка учасників справи не перешкоджає її розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

13 жовтня 2017 року між ОСОБА_6 , в інтересах якої діяв ОСОБА_5 , (продавець) та ОСОБА_7 (покупець) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з відповідною земельною ділянкою. За цим договором покупець передає, а покупець приймає у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами (домоволодіння), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,1519 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

5 лютого 2023 року між ОСОБА_7 , від імені якої діяв ОСОБА_11 , та ОСОБА_9 укладено договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (домоволодіння), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, площею 0,1519 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

28 серпня 2019 року приватним нотаріусом Русанюком З.З. посвідчено договір позики, за яким ОСОБА_3 передано у позику ОСОБА_5 , за згодою дружини ОСОБА_6 , грошові кошти в сумі 6 500 доларів США. Строк повернення грошових коштів 31 травня 2020 року.

15 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Русанюком З.З. посвідчено договір позики, за яким ОСОБА_3 передано у позику ОСОБА_5 , за згодою дружини ОСОБА_6 , грошові кошти в сумі 30 000 доларів США. Строк повернення грошових коштів 15 лютого 2020 року.

27 листопада 2019 року приватним нотаріусом Русанюком З.З. посвідчено договір позики, за яким ОСОБА_3 передано у позику ОСОБА_5 , за згодою дружини ОСОБА_6 , грошові кошти в сумі 60 000 доларів США. Строк повернення грошових коштів 30 травня 2020 року.

Згідно розписки ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 у позику грошові кошти в сумі 16 700 доларів США. Строк повернення позики 28 листопада 2018 року. 

Згідно розписки ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 у позику грошові кошти в сумі 10 000 доларів США. Строк повернення позики 31 травня 2019 року.

Згідно розписки ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 у позику грошові кошти в сумі 20 000 доларів США. Строк повернення позики 1 грудня 2019 року.

Згідно розписки ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 у позику грошові кошти в сумі 169 500 доларів США. Строк повернення позики 31 грудня 2021 року.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 424240208 від 25 квітня 2025 року, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27 червня 2024 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бакумовою А.В., є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (домоволодіння), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, площею 0,1519 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин 1-2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України, позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. 

При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Як убачається з роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного
процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. 

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2018 року в справі № 910/1040/18 зазначив, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення
порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 та у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі № 932/14900/19 висловлено наступну правову позицію: "Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена належними доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна/закриття рахунків чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви".

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом спору є договір купівлі-продажу від 13 жовтня 2017 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за яким остання набула у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами (домоволодіння), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,1519 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Також предметом позову є договір дарування вказаного нерухомого майна, укладений 5 лютого 2023 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , за яким остання набула право власності на таке майно.

Крім того, судом апеляційної інстанції установлено, що наразі власником вище вказаного нерухомого майна на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27 червня 2024 року є відповідач у справі - ОСОБА_1 .

У позовній заяві ОСОБА_3 просив визнати недійсними вище вказані договори купівлі-продажу та дарування з тих підстав, що останні є фраудаторними, оскільки укладені з метою уникнення ОСОБА_5 від виконання зобов`язань за договорами позики, кінцевий строк повернення грошових коштів за якими настав у період 2018-2021 років.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач посилався на те, що з огляду на наявність судових процесів, ОСОБА_1 , як власник, може вчиняти дії з відчуження майна, яке є предметом спору, що може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду про визнання договорів недійсними.

Проте, заявник не довів намірів ОСОБА_1 , як добросовісного набувача спірного нерухомого майна, відчужити належне їй майно або чинити перешкоди у виконанні ймовірного рішення суду. Посилання в заяві на потенційну можливість відчуження майна відповідача на користь третіх осіб, у зв'язку з наявністю судових процесів, без наведення відповідного обґрунтування є недостатньою підставою для її задоволення. 

Так, з матеріалів справи убачається, що спірні житловий будинок та земельна ділянка ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу відчужила ОСОБА_7 у жовтні 2017 року, тобто до укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договорів позики і виникнення зобов`язань про виконання таких договорів. У подальшому ОСОБА_7 на підставі договору від 5 лютого 2023 року подарувала вказане нерухоме майно ОСОБА_9 , а після смерті останньої дане майно успадкувала ОСОБА_1 .

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для застосування заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

Колегія суддів бере до уваги, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою цього ж суду від 12 травня 2025 року. Постановою Київського апеляційного суду від 27 січня 2026 року зазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

З огляду на наведене та враховуючи відсутність правових підстав для застосування заходів забезпечення позову, ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2025 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2025 року скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді: