РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2026 року	м. Рівне	№460/17652/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, 
В С Т А Н О В И В:
1. Стислий виклад позицій учасників справи.
На розгляді у Рівненському окружному адміністративному суді (далі - суд) перебуває справа за адміністративним позовом (позовною заявою) ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач-1), Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 (далі – третя особа), в якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо незвільнення позивача із військової служби та зобов`язати відповідача-1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 та абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_2 та маючи право звільнитися з військової служби, подав по команді рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення на підставі підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ), який в порядку підпорядкування було направлено командиру військової частини НОМЕР_1 . Зазначає, що 29.07.2025 через засоби СЄДО ІНФОРМАЦІЯ_1 подання та додаткові матеріали на капітана ОСОБА_1 , поданого до звільнення з військової служби, повернуто командиру військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з ненаданням документів, які підтверджують потребу у сторонньому догляді за дружиною капітана ОСОБА_1 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи. Позивач вважає протиправною таку відмову відповідача у звільненні його з військової служби та такою, що суперечить нормам чинного законодавства, а тому просить задовольнити позовні вимоги повністю. 
Відповідач-1 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та подав до суду відзив, у якому відповідач виклав свої заперечення проти позову. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач-1 зазначає про те, що однією з підстав для звільнення військовослужбовця (як такого, що висловив своє небажання продовжувати проходження військової служби) з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини є необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, водночас для звільнення з військової служби саме за такою сімейною обставиною військовослужбовець має довести такі факти: - наявність необхідності здійснення догляду за дружиною із числа осіб з інвалідністю ІІІ групи; - доведення факту, що за інвалідність встановлена внаслідок онкологічного захворювання. Відповідач-1 вважає, що лише за умови підтвердження таких взаємопов`язаних між собою обставин військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ. Зауважує, що позивачем надано документи, що підтверджують інвалідність III (третьої) групи дружини внаслідок онкологічного захворювання (медулярна карцинома щитоподібної залози, стан після лікування, післяопераційний гіпотиреоз), але не доведено поточну наявність онкологічного захворювання (діагноз вказує на стан після комбінованого лікування, тобто захворювання в ремісії), крім того, відсутні документи, що підтверджують потребу в постійному догляді, а описані позивачем форми догляду (контроль стану, супровід на огляди тощо) є суб`єктивними та не підтверджені медичними документами. За таких обставин вважає, що вимоги позивача щодо звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, не підлягають задоволенню.
Відповідач-2 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та подав до суду відзив, у якому відповідач виклав свої заперечення проти позову. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач-2 зазначає про те, що у новій редакції ст. 26 Закону №2232-ХІІ законодавець визначив доцільність у звільненні військовослужбовця з військової служби лише в разі необхідності здійснення догляду за особою з інвалідністю, яка через порушення функцій організму внаслідок хвороби чи травми не може пересуватися чи обслуговувати себе. Таким чином відповідач-2 вважає, що у ІНФОРМАЦІЯ_2 не було підстав для задоволення рапорту ОСОБА_1 , виходячи з відсутності підтверджуючих документів про необхідність здійснювати догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, оскільки для звільнення з військової служби з підстав зазначених позивачем у рапорті останній має довести такі факти: наявність необхідності здійснення догляду за дружиною із числа осіб з інвалідністю ІІІ групи; інвалідність дружини встановлена внаслідок онкологічного захворювання. Відтак вважає, що позивачем не надано доказів, що підтверджують необхідність здійснення догляду за дружиною, а тому просить у задоволенні позову відмовити повністю.
Третя особа скористалась правом на подання своїх письмових пояснень та подала до суду свої додаткові пояснення, у яких викладено заперечення проти позову. Заперечуючи проти задоволення позову, третя особа зазначає про те, що при подачі рапорту позивач надав копію довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №0956265 від 31.07.2018, зі змісту якої слідує, що дружині позивача встановлено III групу інвалідності, водночас у такій довідці зазначено причину інвалідності - загальне захворювання по онко, а також не зазначено потребу у догляді. Таким чином вважає, що позивачем не надано доказів, що підтверджують необхідність здійснення догляду за дружиною, а тому просить у задоволенні позову відмовити повністю.
2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.
Позовна заява подана до суду 26.09.2025 позивачем через представника у електронній формі із використанням електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 26.09.2025.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2025 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.
Ухвалою від 29.09.2025 суд поновив позивачу строк звернення до суду із позовною заявою, прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у змішаній (паперовій та електронній) формі, встановив учасникам справи строки на подання заяв по суті спору та залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Військову частину НОМЕР_2 .
03.10.2025 представник відповідача звернувся до суду з клопотання про залучення співвідповідача - Військової частини НОМЕР_1 .
Ухвалою від 06.10.2025 суд залучив до участі у справі №460/17652/25 в якості співвідповідача Військову частину НОМЕР_1 .
Відповідачі скористалися правом на подання відзивів на позовну заяву та у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, подали до суду 13.10.2025 та 21.10.2025 відзиви, у яких відповідачі виклали свої заперечення проти позову.
Третя особа скористалась правом на подання своїх письмових пояснень та подала 14.10.2025 до суду свої додаткові пояснення.
Позивач скористався правом на подання відповіді на відзиви відповідачів та додаткові пояснення третьої особи та подав 20.10.2025, 27.10.2025 та 28.10.2025 до суду свої відповіді на відзиви відповідачів та на додаткові пояснення третьої особи.
Позивач звернувся до суду 03.02.2026 зі своїми додатковими поясненнями у справі.
На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).
З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.
04.07.2025 позивач звернувся з рапортом до командира Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив звільнити його з військової служби на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ через такі сімейні обставини або інші поважні причини: за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання. 
До вказаного рапорту позивачем долучено наступні документи: 
1) копію посвідчення офіцера ОСОБА_1 ; 
2) нотаріально засвідчену копію паспорту ОСОБА_1 ; 
3) нотаріально засвідчену копію РНОКПП ОСОБА_1 ; 
4) копію витягу з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_1 ; 
5) нотаріально засвідчену копію свідоцтва про шлюб; 
6) нотаріально засвідчену копію паспорта ОСОБА_2 ;
7) нотаріально засвідчену копію РНОКПП ОСОБА_2 ;
8) копію витягу з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_2 ; 
9) нотаріально засвідчену копію довідки до акта огляду МСЕК ОСОБА_2 ; 
10) нотаріально засвідчену копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 ; 
11) нотаріально засвідчену копію Індивідуальної програми реабілітації інваліда №699;
12) нотаріально засвідченуу копію лікарського заключення від КНП «Здолбунівський центр первинної медичної допомоги» Здолбунівської міської ради.
На запит представника позивача щодо розгляду рапорту позивача від 04.07.2025, військова частина НОМЕР_2 листом від 25.08.2025 №957 повідомила, що 05.07.2025 рапорт ОСОБА_1 в порядку підпорядкування було направлено командиру військової частини НОМЕР_1 , однак 29.07.2025 через засоби ІНФОРМАЦІЯ_3 подання та додаткові матеріали на капітана ОСОБА_1 , поданого до звільнення з військової служби, повернуто командиру військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з ненаданням документів, які підтверджують потребу у сторонньому догляді за дружиною капітана ОСОБА_1 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи. 05.08.2025 капітана ОСОБА_3 було ознайомлено з результатами розгляду його рапорту.
Вважаючи таку відмову відповідача-1 у задоволенні рапорту позивача протиправною, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом (позовною заявою) у цій справі з наведеними вище позовними вимогами до відповідача-1, а тому у цій справі, яка розглядається судом, предметом спору є бездіяльність відповідача-1 щодо незвільнення позивача із військової служби та зобов`язання відповідача-1 прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 та абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ.
4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.
Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.
Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Надалі, воєнний стан був неодноразово продовжений і Верховна Рада України щоразу їх затверджувала відповідними законами.
Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Укази Президента України про мобілізацію щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-ХІІ (далі - Закон №1932-ХІІ) особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон №2232-ХІІ.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з частиною 6 статті 2 Закону України №2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби. Підстави для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, передбачені частиною 4 цієї статті. Пунктом 1 визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), пунктом другим під час дії воєнного стану.
Згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з необхідністю необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів (абзац 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII).
Порядок звільнення з військової служби визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі – Порядок №1153). Відповідно до ст. 233 Порядку №1153 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
Загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними в паперовій та електронній формі в Апараті Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, командуваннях видів, родів військ (сил) Збройних Сил України, органах військового управління, штабах угруповань військ (сил), військових частинах (установах) Збройних Сил України (далі – військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням визначені Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, затвердженою наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 31.01.2024 №40, (далі -Інструкція з діловодства у Збройних Силах України).
Так пунктом 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України визначено, що одним з видів документів, які створюються у Збройних Силах України є рапорт (заява) – письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
З наявних матеріалів справи суд встановив, що позивач 04.07.2025 звернувся з рапортом до командира Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив звільнити його з військової служби на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ через такі сімейні обставини або інші поважні причини: за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання. До вказаного рапорту позивачем долучено наступні документи: копію посвідчення офіцера ОСОБА_1 ; копію паспорта ОСОБА_1 ; копію РНОКПП ОСОБА_1 ; копію витягу з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про шлюб; копію паспорта його дружини ОСОБА_2 ; копію РНОКПП його дружини ОСОБА_2 ; копію витягу з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_2 ; копію довідки до акта огляду МСЕК його дружини ОСОБА_2 ; копію пенсійного посвідчення дружини ОСОБА_2 ; копію Індивідуальної програми реабілітації інваліда №699; копію лікарського заключення від КНП «Здолбунівський центр первинної медичної допомоги» Здолбунівської міської ради.
Відповідач-1 за результатами розгляду вказаного рапорта позивача з доданими до нього документами повернув його командиру Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з ненаданням позивачем документів, які підтверджують потребу у сторонньому догляді за дружиною позивача, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи. 
Щодо таких підстав для відмови позивачу у звільненні з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 та абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, суд зауважує, що у конструкції норми абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ зазначено: «Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, зокрема через необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів». Отже, законодавець поєднуючи сполучником «або», розділяє дві самостійні підстави, за яких військовослужбовці звільняються з військової служби:
1) через необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів;
2) за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
Із наведеного слідує, що за умови наявності першої самостійної підстави для звільнення військовослужбовця з військової служби необхідно підтвердити потребу у здійсненні догляду за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів. Тоді як за другої самостійної підстави для звільнення з військової служби, достатнім є сам факт наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів. У свою чергу, така підстава жодним чином не пов`язує право особи на звільнення з військової служби з обов`язком підтвердити потребу у здійсненні догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів, оскільки така вимога притаманна першій самостійній підставі для звільнення військовослужбовця з військової служби, а саме у наведеній вище судом конструкції норми абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ.
У ході розгляду справи суд встановив, що позивач до свого рапорту долучив, серед іншого нотаріально засвідчену копію довідки до акта огляду МСЕК дружини позивача - ОСОБА_2 та нотаріально засвідчену копію лікарського заключення від КНП «Здолбунівський центр первинної медичної допомоги» Здолбунівської міської ради. 
З доданої до матеріалів справи копії довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0956265 суд встановив, що ОСОБА_2 (яка є дружиною позивача згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 28.05.2025) є особою з інвалідністю ІІІ групи. Причина інвалідності - загальне захворювання по онко довічно, тобто причина інвалідності є такою, що встановлена внаслідок онкологічного захворювання. Вказане також підтверджується наявним у матеріалах справи лікарським заключенням від КНП «Здолбунівський центр первинної медичної допомоги» Здолбунівської міської ради.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд дійшов до висновків про наявність підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 (зокрема абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26) Закону №2232-ХІІ у зв`язку з наявністю у позивача дружини з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, та про відсутність передбачених законодавством підстав для відмови позивачу у такому звільненні з військової служби. А тому, суд вважає, що відповідач-1 протиправно відмовив позивачу у звільненні його з військової служби.
З приводу компетенції відповідача-1 щодо прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби, суд звертає увагу на таке.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.
Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Позиція Верховного Суду щодо застосування частини 4 статті 245 КАС України, а саме щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 04.09.2021 року у справі №320/5007/20, від 14.09.2021 року у справі №320/5007/20, від 23.12.2021 року у справі №480/4737/19 та від 13.10.2022 року у справі №380/13558/21.
Також суд ураховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10.09.2020 року у справі №806/965/17 та від 27.09.2021 року у справі №380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Таким чином, у випадку коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення, та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.
Як установлено судом та підтверджено матеріалами справи, рапорт позивача був розглянутий відповідачем-1 і в його задоволенні було відмовлено, оскільки позивач не надав документів, які підтверджують потребу у сторонньому догляді за його дружиною.
Водночас, судом зроблено висновок, що конструкція абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ передбачає самостійну підставу для звільнення військовослужбовця з військової служби, зокрема факту наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, яка дає право позивачу на звільнення його з військової служби з огляду на висновку суду наведені вище у цьому рішенні з посиланням на конкретні докази у справі, які також були надані позивачем до його рапорту та були наявні у відповідача-1 на момент прийняття ним рішення про відмову у задоволенні рапорту позивача.
Варто наголосити, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.
Зважаючи на це та враховуючи, що норма абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ містить імперативний припис, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), - за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів (тобто відсутня дискреція щодо прийняття рішення за наявності цих обставин звільняти чи не звільняти), суд вважає, що обраний спосіб захисту порушеного права позивача є ефективним і відповідає завданню адміністративного судочинства.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.04.2024 року у справі №140/12873/23 і суд не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи наведене та оцінюючи надані учасниками справи докази в сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повного задоволення позовних вимог.
6. Розподіл судових витрат.
Приписами пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, то ж позивач при зверненні до суду із позовною заявою судовий збір не сплачував, і крім того він не подав до суду доказів понесення ним будь-яких інших судових витрат. А тому у суду відсутні передбачені законом підстави для стягнення на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій – задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 та абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 та абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ); 
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Військова частина НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ).

Суддя       Олександр МАКСИМЧУК