РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

15 січня 2026 року	Справа №160/24996/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Конєвої С.О. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
01.09.2025р. через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 та просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду по суті скарги позивача від 26.06.2025 на постанову позаштатної ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформленою довідкою №2025-0529-1515-4863-7 від 29.05.2025;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути по суті скаргу позивача від 26.06.2025 на постанову позаштатної ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформленою довідкою №2025-0529-1515-4863-7 від 29.05.2025.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що стосовно нього був проведений медичний огляд та постановою позаштатної ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформленою довідкою №2025-0529-1515-4863-7 від 29.05.2025, його було визнано придатним до військової служби на підставі статті 23в графи ІІ розладу хвороб. Не погоджуючись із вказаною постановою ВЛК, через свого представника-адвоката, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 зі скаргою від 26.06.2025 (відповідача у цій справі). У відповідь на зазначену скаргу відповідач листом від 23.07.2025р. №388/16/1527 повідомив його про те, що відповідно до п.6.1 глави 6 розділу ІІ Положення №402 направлення на медичний огляд проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, у зв`язку з чим рекомендував йому звернутися з відповідним рапортом до прямого начальника (командира). Позивач вважає, що відповідач наділений повноваженнями переглядати постанови ВЛК районного (міського) ТЦК та СП, тому, не розглянувши його скаргу по суті на згадану постанову ВЛК, відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка суперечить п.п.2.8.3 глави 2 розділу І, п.3.3 глави 3 розділу І Положення №402, та яка призвела до порушення його прав та інтересів. У зв`язку із наведеним, позивач просив визнати таку бездіяльність відповідача протиправною та, з метою захисту його порушеного права, також просив і зобов`язати відповідача повторно розглянути його скаргу від 26.06.2025р. по суті з урахуванням висновків суду.
Ухвалою суду від 29.09.2025р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано, зокрема, відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази правомірності бездіяльності відповідача у даних спірних правовідносинах, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України. 
На виконання вимог вищенаведеної ухвали суду, через систему «Електронний суд» 22.12.2025р. від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовити у повному обсязі та щодо обов`язку відповідача перегляду постанови ВЛК відносно військовослужбовця представник відповідача зазначив, що згідно з довідкою №2025-0529-1515-4863-7 від 29.05.2025 позаштатна ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 визнала позивача придатним до військової служби та останній 06.06.2025 був направлений до ВЧ НОМЕР_1 для проходження військової служби (став військовослужбовцем). 26.06.2025р. адвокат позивача звернувся до відповідача зі скаргою на постанову ВЛК, що була оформлена вказаною довідкою. За результатами розгляду скарги адвоката відповідач повідомив, що направлення на обстеження або проходження ВЛК військовослужбовця має проводитись прямими начальниками від командира окремої військової частини, йому рівних та вище й позивачу було запропоновано звернутися до відділення персоналу військової частини. Позиція відповідача була обґрунтована приписами п.6.1 глави 6 розділу ІІ Положення №402, якими передбачено, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться прямими начальниками. З огляду на те, що на момент розгляду скарги позивач уже був військовослужбовцем, питання направлення його на повторний (контрольний) медичний огляд з метою визначення ступеню придатності до військової служби мало розглядатися за місцем проходження військової служби позивача, тому представник відповідача вважає надану відповідачем відповідь на скаргу від 26.06.2025 такою, що ґрунтується на нормах чинного законодавства.
29.12.2025 додатково на вимогу суду представником відповідача через систему «Електронний суд» була надана копія листа відповідача, наданого у відповідь на скаргу адвоката позивача від 26.06.2025р., на яку останній посилався у своєму відзиві на позов.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
А за приписами ч.8 ст. 262 наведеного Кодексу, передбачено, що при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 15.01.2026р. у зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. у щорічних відпустках в листопаді 2025 року та з 22.12.2025 по 09.01.2026р., велику завантаженість справами, та, як наслідок, об`єктивну неможливість прийняття у цей період рішень у справах, на підставі ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд даної справи було продовжено до 15.01.2026р.
Враховуючи викладене, рішення у даній справі приймається судом 15.01.2026р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.
Громадянин України ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить зміст копії паспорту позивача серії НОМЕР_2 від 09.04.1998р., наявної у справі.
29.05.2025 року позаштатною ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 був проведений медичний огляд позивача – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та постановою цією ВЛК останній на підставі статті 23в графи ІІ розладу хвороб визнаний придатним до військової служби, дана постанова була оформлена довідкою ВЛК №2025-0529-1515-4863-7, що підтверджується змістом її копії, наявної у справі.
З 06.06.2025 року позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 про що свідчить зміст копії довідки від 09.07.2025р. №6546.
Надалі, через свого представника – адвоката Макарову А.Ф., позивач звернувся до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 зі Скаргою від 26.06.2025р. на постанову ВЛК, оформлену довідкою ВЛК №2025-0529-1515-4863-7 від 29.05.2025р., про що свідчить зміст копії наведеної Скарги, наявної у справі.
У згаданій Скарзі позивач просив визнати незаконною та скасувати постанову позаштатної ВЛК, оформлену довідкою ВЛК №2025-0529-1515-4863-7 від 29.05.2025р. та провести повторний (контрольний) медичний огляд з метою визначення ступеню придатності до військової служби.
У відповідь на зазначену вище Скаргу щодо незгоди позивача з рішенням ВЛК щодо призову на військову службу під час мобілізації, ІНФОРМАЦІЯ_6 на адресу представника позивача – адвоката Макарової А.Ф. було направлено лист від 23.07.2025р. за №388/16/1527, у якому позивача повідомлено про те, що відповідно до пункту 6.1 глави 6 розділу ІІ Положення №402 направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, а оскільки ОСОБА_1 (позивач у справі) є військовослужбовцем та перебуває підпорядкуванням прямого начальника та командира військової частини, тому відповідно до Положення №402 направлення та обстеження або проходження ВЛК має проводитись прямими начальниками від командира окремої військової частини, прямим командиром, після підписання рапорту, про що свідчить зміст копії наведеного листа, наявного у справі. 
Станом на момент розгляду даної справи, відповідачем доказів, які б свідчили про результати розгляду наведеної Скарги позивача на постанову ВЛК від 26.06.2025р. з дотриманням процедури розгляду відповідних скарг, встановленої пунктами-3.1 – 3.3 глави 3 розділу І Положення №402 та у межах повноважень ІНФОРМАЦІЯ_3 наданих йому п.п.2.8.3 п.2.8 глави 2 розділу І згаданого Положення №402, до суду не надано.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не розгляду по суті його Скарги від 26.06.2025 на постанову позаштатної ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформленої довідкою №2025-0529-1515-4863-7 від 29.05.2025р. протиправною, позивач, з метою захисту свого порушеного права, звернувся з даним позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача частково, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1 та 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ст.70 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" від 19.11.1992 № 2801-XII, Військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, відповідно до частини десятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, зокрема, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За п.1.2 глави 1 розділу І Положення №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Пунктом 2.1 розділу І Положення № 402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Постанови ВЛК можуть бути відмінені або скасовані штатними ВЛК.
Згідно з пунктом 2.2 розділу І Положення № 402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону.
Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та закладах охорони здоров`я (установах).
Відповідно до п. п. 2.3.1, 2.3.4 розділу І Положення № 402 ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.
ЦВЛК має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.
Відповідно до п. 2.3.5 Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Згідно п. п. 2.4.2, 2.4.5, 2.4.6, 2.4.10 розділу І Положення № 402 ВЛК регіону з питань військово-лікарської експертизи підпорядковуються усі позаштатні ВЛК регіону.
ВЛК регіону має право, зокрема: приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК.
Рішенням штатної ВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд.
Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.
Відповідно до п. п. 2.8.1, 2.8.3 розділу І Положення № 402, ВЛК ТЦК та СП створюється при районному (міському) ТЦК та СП.
ВЛК ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, міста Києва мають право переглядати постанови ВЛК районного (міського) ТЦК та СП, крім постанов, які згідно з цим Положенням підлягають розгляду, контролю та затвердженню ЦВЛК, ВЛК регіону.
Згідно п. 2.8.4, 2.8.5 розділу І Положення № 402, на ВЛК районного (міського) ТЦК та СП покладається огляд громадян відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу I, пункту 1.4 глави 1 розділу II цього Положення.
У порядку контролю на ВЛК ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, області, міста Києва покладається огляд (переогляд) осіб відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу I, пункту 1.4 глави 1 розділу II цього Положення.
Відповідно до п. 3.3 глави 3 розділу І Положення № 402 скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення.
Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій, а також наявних медичних записів та висновків у відповідних реєстрах електронної системи охорони здоров`я.
Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , обласних ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим. У разі незгоди громадянина з рішенням ВЛК при районному (міському) ТЦК та СП на підставі його заяви громадянин направляється для проходження ВЛК при обласному (Київському та Севастопольському міських) ТЦК та СП.
Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних (Київського міського, ІНФОРМАЦІЯ_8 , ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, оскаржуються в штатних ВЛК або у судовому порядку.
Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.
Із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів слідує, що за наведеною у них процедурою Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю, зокрема, до ВЛК обласних ТЦК та СП – абз. 3 п.3.3 глави 3 розділу І Положення №402.
Отже, саме ВЛК обласних ТЦК та СП наділені повноваженнями переглядати постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП в силу п.п.2.8.3 глави 2 розділу І Положення №402.
При цьому, абз. 3 п.3.3 глави 3 розділу І Положення №402 також установлено, що у разі незгоди громадянина з рішенням ВЛК при районному (міському) ТЦК та СП на підставі його заяви громадянин направляється для проходження ВЛК при обласному ТЦК та СП.
Відповідно, вказаними приписами чітко визначено, порядок подання відповідних Скарг на постанови ВЛК районних ТЦК та СП, повноваження органів, які їх розглядають, переглядають та скасовують, а також, у разі незгоди громадянина з рішенням ВЛК при районному ТЦК та СП, і спосіб дій відповідних органів (зокрема обласних ТЦК та СП).
Загально прийняте розуміння "протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень" визначається як зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Отже, для визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною адміністративний суд не може обмежитися лише одним фактом неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а й зобов`язаний також з`ясувати і перевірити наявність або відсутність конкретних причин, умов та обставин, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. При цьому, важливе значення мають: юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Аналогічне визначення розуміння "протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень" міститься у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2017 року у справі № 21-1393а17.
Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.
Із матеріалів справи судом встановлено, що позаштатною ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 29.05.2025 був проведений медичний огляд позивача – ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , за результатами якого було прийнято постанову ВЛК оформлену Довідкою ВЛК №2025-0529-1515-4863-7 від 29.05.2025, за змістом якої на підставі статті 23в графи ІІ розладу хвороб, позивача було визнано придатним до військової служби, що підтверджується копією відповідної Довідки, наявної у справі.
Не погоджуючись із згаданою постановою ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_9 , оформленою довідкою ВЛК№2025-0529-1515-4863-7 від 29.05.2025, позивач (через свого представника – адвоката Макарову А.Ф.) звернувся до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 зі Скаргою на згадану постанову ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_9 від 26.06.2025р., що підтверджується змістом копії наведеної Скарги позивача та відповідає вимогам п.п.2.8.3 п.2.8 глави 2 розділу І Положення №402.
Разом з тим, вказана Скарга позивача на постанову ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_9 від 26.06.2025р. станом на момент розгляду даної справи у межах повноважень, наданих п.п.2.8.3 п.2.8 глави 2 розділу І Положення №402 та у порядку, передбаченому абз.3 п.3.3 глави 3 розділу І Положення №402 ІНФОРМАЦІЯ_6 по суті не розглянута (таких доказів суду не надано).
Водночас, ІНФОРМАЦІЯ_6 листом від 23.07.2025р. за №388/16/1527 «Про розгляд адвокатської скарги» повідомив, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та перебуває під порядкуванням прямого начальника та командира військової частини, а тому відповідно до Положення №402 направлення на обстеження або проходження ВЛК, має проводитись прямими начальниками від командира окремої частини, прямим командиром, після підписання рапорту, про що свідчить зміст копії наведеного листа, наявної у справі.
Також зміст згаданого листа містить відомості про те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 було розглянуто не Скаргу позивача на постанову ВЛК при районному ТЦК та СП, а «опрацьовано адвокатський запит від 26.06.2025р.».
Вказаний вище лист відповідача від 23.07.2025р. за №388/16/1527 і не містить жодної інформації про розгляд відповідачем саме Скарги позивача на постанову ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_10 від 26.06.2025р. по суті висвітлених у ній питань, а тому суд приходить до висновку, що зазначений лист є неналежним доказом розгляду зазначеної Скарги позивача на постанову ВЛК районного ТЦК та СП по суті у розумінні ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України.
Як уже зазначалося вище абз. 3 п.3.3 глави 3 розділу І Положення №402 передбачено порядок подання Скарги на постанову ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_9 , а саме: така скарга подається військовослужбовцем або іншою особою за підпорядкованістю до обласних ТЦК та СП, а також визначений і спосіб дій обласного ТЦК та СП, а саме: відповідач ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) мав обов`язок, за наявності висловленої у скарзі незгоди громадянина з рішенням ВЛК при районному ТЦК та СП на підставі заяви громадянина направити його для проходження ВЛК при обласному ТЦК та СП.
Таким чином, із аналізу встановлених судом обставин та наведених приписів чинного законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач, отримавши від позивача (через його представника-адвоката) Скаргу від 26.06.2025р. на постанову ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_9 , оформлену довідкою ВЛК №2025-0529-1515-4863-7 від 29.05.2025, мав обов`язок за умови висловленої у цій Скарзі незгоди позивача з постановою ВЛК при районному ТЦК та СП та його заяви про проведення повторного медичного огляду (про що зазначено у пункті 2 цієї Скарги) направити позивача для проходження ВЛК при обласному ТЦК та СП, що відповідає вимогам приписів п.п.2.8.3 п.2.8 глави 2 розділу І, абз. 3 п.3.3 глави 3 розділу І Положення №402.
Разом з тим, вказаних описаних дій у відповідності до вимог п.п.2.8.3 п.2.8 глави 2 розділу І, абз. 3 п.3.3 глави 3 розділу І Положення №402 при розгляді Скарги позивача від 26.06.2025р. на постанову ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_9 , відповідачем вчинено не було (такі докази відповідачем суду не надані).
Тому, суд приходить до висновку про те, що така пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень по відношенню до прав та інтересів позивача (не розгляду його Скарги на постанову ВЛК районного ТЦК та СП по суті) є бездіяльністю відповідача, яка мала місце у даних правовідносинах, призвела до не дотримання відповідачем згаданих приписів законодавства та, як наслідок, до порушення прав та інтересів позивача на належний розгляд його скарги по суті за встановленою процедурою, а відтак, така бездіяльність відповідача підлягає визнанню судом протиправною.
Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування – ст.76 наведеного Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, у ході судового розгляду даної справи правомірність бездіяльності або/чи відсутність бездіяльності відповідача у даних спірних правовідносинах з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу приписів чинного законодавства, належними, допустимими та достатніми доказами, відповідачем не доведена.
Станом на момент розгляду даної справи також відповідачем доказів, які б свідчили про розгляд Скарги позивача від 26.06.2025р. на постанову ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_9 по суті представником відповідача на вимогу суду не надано.
Судом критично надається оцінка аргументам представника відповідача, викладених у відзиві на позов з приводу того, що за результатом розгляду Скарги адвоката ІНФОРМАЦІЯ_11 було повідомлено про те, що направлення на обстеження або проходження ВЛК військовослужбовцю має проводитися прямими начальниками, з огляду на таке.
По-перше, Скарга позивача, подана через його адвоката, від 26.06.2025р. стосувалася незгоди з постановою ВЛК районного ТЦК та СП, розгляд якої віднесено до повноважень обласного ТЦК та СП у відповідності до п.п.2.8.3 п.2.8 глави 2 розділу І Положення №402, що було відповідачем проігноровано безпідставно та з порушенням відповідачем наведеної норми.
По-друге, відповідач безпідставно розглянув Скаргу позивача на постанову ВЛК районного ТЦК та СП як адвокатський запит, оскільки вказана Скарга не містила жодних приписів про надання інформації чи копії документів у розумінні ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та зазначене може свідчити про некомпетентність посадових осіб відповідача у галузі права.
При цьому, роблячи такий висновок, суд звертає увагу відповідача на те, що відзив на позов у даній справі не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.162 КАС України взагалі, оскільки, викладаючи свої заперечення проти позову, представник відповідача, як фахівець в галузі права, не послався на відповідні докази та не зазначив норми права, які б дозволяли та передбачали діяти відповідачеві у інший спосіб, ніж передбачено абз.3 п.3.3 глави 3 розділу І Положення №402.
Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, доводи представника відповідача з приводу того, що позивач уже був військовослужбовцем, тому питання направлення його на повторний (контрольний) медичний огляд з метою визначення ступеню придатності до військової служби мало розглядатися за місцем проходження військової служби позивача, оскільки набуття позивачем статусу військовослужбовця не позбавляє його права на оскарження постанови ВЛК районного ТЦК та СП у спосіб та у порядку, встановленому п.3.3 глави 3 розділу І Положення №402 та не звільняє відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_6 від обов`язку розгляду поданої ним Скарги на згадану постанову ВЛК, що віднесено до повноважень відповідача згідно п.п.2.8.3 п.2.8 глави 2 розділу І Положення №402.
У цьому контексті суд зазначає, що у відповідності до вимог п.3.1 глави 3 розділу І Положення №402 передбачено, що звернення, заяви та скарги можуть подаватися особами, указаними у пункті 1.2 глави 1 розділу І Положення №402, серед яких є і військовослужбовці, тобто, особи, які набули статусу військовослужбовця.
Тому доводи представника відповідача про те, що позивач після набуття статусу військовослужбовця може направлятися на проведення медичного огляду тільки прямими начальниками є неспроможними та свідчить про те, що відповідач у такий спосіб позбавляє громадян України, які набули статусу військовослужбовців, права на оскарження постанов ВЛК районних ТЦК та СП, що прямо суперечить не тільки вищенаведеним приписам п.п.28.3 п.2.8 глави 2 розділу І, п.п.3.3 глави 3 розділу І Положенню №402, а порушує і норми ст.55 Конституції України за змістом якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, до яких, зокрема, відноситься відповідач та його посадові особи, які допускають протиправну бездіяльність до прав та інтересів військовослужбовців.
А отже, оспорювана позивачем бездіяльність відповідача щодо не розгляду Скарги позивача від 26.06.2025р. на постанову ВЛК районного ТЦК та СП по суті у межах повноважень та у спосіб, встановлений вищенаведеними приписами абз.3 п.3.3 глави 3 розділу І Положення №402 з урахуванням вимог ст.55 Конституції України у даному контексті не може вважатися законною та правомірною.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не розгляду по суті Скарги позивача від 26.06.2025р. на постанову ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_9 , оформлену довідкою ВЛК №2025-0529-1515-4863-7 від 29.05.2025, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Отже, судом встановлено, що, вказаною вище бездіяльністю відповідача щодо не розгляду по суті Скарги позивача від 26.06.2025р. на постанову ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_9 , оформлену довідкою ВЛК №2025-0529-1515-4863-7 від 29.05.2025, відповідач, допустив порушення прав та інтересів позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такої бездіяльності відповідача протиправною, виходячи з повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача у наведеній частині, підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог позивача в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_6 повторно розглянути по суті Скаргу позивача від 26.06.2025р. на постанову позаштатної ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформленої довідкою ВЛК №2025-0529-1515-4863-7 від 29.05.2025, то у цій частині вказані позовні вимоги, які є похідними, підлягають частковому задоволенню з урахуванням того, що ефективним способом захисту, направленого на відновлення порушеного права позивача, є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії з урахуванням вимог ч.3, абзацу 2 ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України та ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту).
При цьому, адміністративним судом враховується і те, що у відповідності до вимог частини 3 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі скасування, зокрема, індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
А згідно абз. 2 ч.4 ст.245 згаданого Кодексу, встановлено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
А отже, враховуючи наведене та те, що судом вище було встановлено протиправну бездіяльність відповідача щодо не розгляду по суті Скарги позивача від 26.06.2025р. на постанову ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_9 , оформлену довідкою ВЛК №2025-0529-1515-4863-7 від 29.05.2025, що призвело до порушення відповідачем вимог п.п.2.8.3 п.2.8 глави 2 розділу І, абз.3 п.3.3 глави 3 розділу І Положення №402, адміністративний суд, не втручаючись у дискреційні повноваження суб`єктів владних повноважень, які, у даному питанні мають свободу розсуду у прийнятті таких рішень, зобов`язує відповідача розглянути по суті Скаргу позивача від 26.06.2025 на постанову ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_9 , оформлену довідкою ВЛК №2025-0529-1515-4863-7 від 29.05.2025 у межах повноважень, встановлених п.п.2.8.3 п.2.8 глави 2 розділу 1 Положення №402 та з дотриманням вимог абз.3 п.3.3 глави 3 розділу І Положення №402, з урахуванням правових висновків, наведених у даному судовому рішенні, згідно до вимог абз.2 ч.4 ст.245 наведеного Кодексу.
Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача вчинити певні дії підлягають частковому задоволенню.
Між тим, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача розглянути згадану вище Скаргу позивача від 26.06.2025р. повторно, задоволенню не підлягають, оскільки як встановлено судом, остання відповідачем у спосіб, встановлений абз.3 п.3.3 глави 3 розділу І Положення №402 взагалі не розглядалась.
За викладених обставин, у наведеній частині позовних вимог позивачеві слід відмовити.
Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає підстав для їх розподілу у порядку, встановленому ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням того, що позивач є військовослужбовцем, який проходить військову службу у Збройних Силах України, а відповідно, він звільнений від сплати судового збору за п.12 ч.1 ст.5 Закону України “Про судовий збір”.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду по суті Скарги ОСОБА_1 від 26.06.2025 на постанову позаштатної ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформленою довідкою №2025-0529-1515-4863-7 від 29.05.2025 – протиправною.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_12 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розглянути по суті Скаргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) від 26.06.2025 на постанову позаштатної ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлену довідкою №2025-0529-1515-4863-7 від 29.05.2025 з дотриманням вимог абзацу 3 п.3.3 глави 3 розділу І Положення №402 та з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва