ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 761/16818/24
провадження № 61-5823св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Ситнік О. М.
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Герцева Вадима Олександровича на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року в складі колегії суддів Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Ящук Т. І.
 
в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст клопотання
У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно.
У грудні 2024 року через підсистему «Електронний Суд» надійшло клопотання від представника відповідача Іффлендер А., відповідно до якого представник просив установити зміст норм матеріального справа, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин, згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у Федеративній Республіці Німеччині (далі - ФРН). З метою встановлення змісту норм права ФРН просив звернутися до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні або за кордоном, зокрема шляхом безпосередніх зносин з Дільничим судом                               м. Мюнхену (Pacellistrae 5, и80315 Munchenикл), іншими компетентними органами Німеччини, якими є Міністерство юстиції землі Баварії (Bayerisches Staatsministerium der Justiz, Prielmayerstrae, 780097 Munchen) і Міністерство Юстиції ФРН (Bundesministerium der Justiz, 11015 Berlin).
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
25 лютого 2025 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва клопотання представника ОСОБА_1 задоволено.
Постановлено звернутися до уповноваженого Компетентного органу ФРН (Prasident des Oberlandesgerichts, Munchen Prielmayerstrasse 5, Munchen, 80097) через Міністерство юстиції України із судовим дорученням про надання правової допомоги, з метою встановлення змісту норм матеріального права, яке підлягає застосуванню у вказаній справі, а саме:
- офіційні тексти нормативно-правових актів у сфері цивільно-правових відносин ФРН, положеннями яких регулюються майнові відносини подружжя, їх офіційне тлумачення, практику застосування, а також доктрину;
- офіційного тексту закону, який станом на 2019 рік регулював майнові відносини подружжя, його офіційного тлумачення, практику застосування.
Зупинено провадження в цивільній справі № 761/16818/24 до надходження відповідей від Компетентного органу ФРН (Prasident des Oberlandesgerichts, Munchen Prielmayerstrasse 5, Munchen, 80097) на судовий запит Шевченківського районного суду м. Києва.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Герцев В. О. звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою.
09 квітня 2025 року ухвалою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Герцева В. О. на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2025 року повернуто особі, що її подала.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів.  Ухвала суду першої інстанції про звернення з судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України не входить до переліку ухвал, визначеного статтею 353 ЦПК України, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду, томуапеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Герцева В. О. на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва                     від 25 лютого 2025 року слід повернути заявнику.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
06 травня 2025 року представник ОСОБА_1  - адвокат Герцев В. О. через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції вдався до підміни змісту норм статті 252 ЦПК України, не звернув увагу на доводи апеляційної скарги, які стосуються зупинення провадження в справі, та не надав їм оцінки. Висновок суду апеляційної інстанції про те, що оскаржуване судове рішення є лише ухвалою про витребування доказів, суперечить її змісту. Відповідно до підпункту 14 частини першої статті 353 ЦПК України ухвали суду першої інстанції про зупинення провадження в справі підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду. Саме безпідставне зупинення провадження в справі зумовило оскарження ухвали суду першої інстанції. 
Позиція інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
Позиція Верховного Суду 
Касаційне провадження в справі відкрито з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно з пунктом 8 частини другої статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 17 ЦПК України).
Апеляційний суд виснував про те, що ухвала суду першої інстанції про звернення з судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави не входить до переліку ухвал, визначеного статтею 353 ЦПК України, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду.
Верховний Суд з такими висновками не погоджується. 
Згідно з частиною першою статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до частини п`ятої статті 10 ЦПК України суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
За змістом статті 498 ЦПК України в разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави  у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
На підставіпункту 8 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави - до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів (пункт 12 частини першої статті 253 ЦПК України). 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі. 
Тобто предметом апеляційного оскарження була ухвала місцевого суду як в частині звернення з судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного органу іноземної держави, так і в частині зупинення провадження у справі.
У вказаній справі судом першої інстанції постановлена ухвала про зупинення провадження у справі саме у зв`язку із зверненням з судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного органу ФРН.
Вказані процесуальні рішення оформлюються одним процесуальним актом - ухвалою, а тому не можуть розглядатися як два самостійних процесуальних акти - окремо щодо звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги і щодо зупинення провадження у справі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року в справі № 185/8179/22 (провадження № 14-84цс24) зроблено правовий висновок про те, що більш деталізована правова конструкція закріплення окремих видів ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, тобто норми про можливість апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції щодо затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі окремо, жодним чином не може впливати на можливість касаційного оскарження ухвали про закриття провадження у справі загалом, а тому суд касаційної інстанції не розділяє скаргу в частині щодо затвердження мирової угоди і скаргу в частині щодо закриття провадження у справі, а перевіряє її в цілому. За своїм змістом процедура закінчення розгляду справи укладенням мирової угоди складається з декількох процесуальних дій, що вчиняються сторонами та судом у визначеній послідовності, включаючи процесуальні рішення про затвердження мирової угоди та про закриття провадження у справі. Однак ці процесуальні рішення оформлюються одним процесуальним актом - ухвалою, а тому не можуть розглядатися як два самостійних процесуальних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо закриття провадження.
Подібні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2025 року в справі № 446/2076/24.                           
Отже, апеляційну скаргу представникомОСОБА_1 - адвокатом                      Герцевим В. О. було подано на ухвалу суду, що визначена пунктом 14 частини першої статті 353 ЦПК України, яка підлягає самостійному оскарженню окремо від рішення суду, тому апеляційний суд помилково повернув апеляційну скаргу.
Згідно із частиною третьою статті 2 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства належить, зокрема, розумність строків розгляду справи судом.
Відповідно до статті 121 ЦПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.
Зупинення провадження в справі - це припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
Зупинення провадження в справі не повинно призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
Заявник в апеляційній скарзі зазначав, що суд першої інстанції зупинив провадження в справі до виконання доручення компетентним органом ФРН без розгляду заявлених ним клопотань, які також потребують звернення до                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                     іноземного суду, тому зумовлять повторне зупинення провадження в справі. Це порушить розумні строки розгляду справи. 
Апеляційний суд не дослідив по суті доводи апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі, не з`ясував, чи не суперечить зупинення принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, чи не порушив суд право заявника на справедливий суд та розумні строки розгляду справи.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Згідно із частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Оскільки суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Щодо розподілу судових витрат
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 389, 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Герцева Вадима Олександровича задовольнити.
УхвалуКиївського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          О. М. Ситнік
                                                                                                                      В. М. Ігнатенко
                                                                                                                 С. О. Карпенко
                                                                                                                 В. В. Сердюк
                                                                                                                      І. М. Фаловська