Справа № 162/865/25 	Головуючий у 1 інстанції: Савич А. С. 	
Провадження № 22-ц/802/114/26  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді  Бовчалюк З.А., 
суддів - Здрилюк О. І., Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Власюк О.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Любешівського районного суду Волинської області від 25 вересня 2025 року, 

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.05.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 1593123 про надання споживчого кредиту. Сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п. 1.3. тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 25000 гривень. Згідно із п. 1.4. Договору строк кредиту 360 днів: з 04.05.2024 по 29.04.2025. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «Слон Кредит» надає кредит у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 25000 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується листом платіжного провайдера - ТОВ «Пейтек». 
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 24.12.2024 ТОВ «Слон Кредит» на підставі Договору факторингу № 24122024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача. До позивача відповідно до укладеного Договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024 перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 1593123 від 04.05.2024 загальна сума заборгованості склала 124500 гривень, з якої заборгованість з тіла кредиту - 25000 гривень, заборгованості за процентами – 87000 гривень, штрафні санкції 12500,00 гривень. 
Просить суд стягнути з відповідача в свою користь заборгованість у вказаній сумі, а також суму понесених судових витрат.
Заочним рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 25 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» заборгованість в сумі 159250,00 гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» витрати понесені у зв`язку з сплатою судового збору в сумі 2422 гривні 40 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 гривень.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 
Рішення суду, в частині відмовлених позовних вимог, жодною із сторін не оскаржується, а тому апеляційним судом рішення суду в цій частині не переглядається.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в даній справі залишити без змін.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, учасники справи у судове засідання сторони не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 21 січня 2026 року, тобто дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Судом встановлено, що 04.05.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» № 1593123 про надання споживчого кредиту у розмірі 25000,00 гривень строком на 360 днів.
Пунктом 1.5.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. Договору. 
Пунктом 1.5.2. передбачено знижену процентну ставку, яка становить 1,05% в день та застосовується на наступних умовах: якщо Споживач до 03.06.2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. 
Відповідно до п. 5.1. Договору, сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку визначеного в пп.5.3. Договору. 
Між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 24.12.2024 було укладено Договір факторингу № 24122024, згідно з умовами якого відступлено право грошової вимоги за вказаним кредитним договором (а.с.75-78).
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що борг ОСОБА_1 по кредитному договору становить 159250 гривень з яких: 25000,00 гривень тіло кредиту, 47250,00 гривень – нараховані проценти за 126 календарних днів та 87000,00 гривень – сума процентів за користування кредитом з 05.05.2024 року по 24.12.2024 року нараховані первісним кредитором. (а.с.34-36).
Згідно з інформації АТ «Універсал банк» на виконання ухвали Любешівського районного суду Волинської області про витребування доказів від 25.08.2025, вбачається, що ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок та надано йому кредитні кошти в розмірі 25000,00 гривень (а.с.101).
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
ОСОБА_1 уклавши кредитний договір № 1593123 від 04 травня 2024 року в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодився з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, а тому на думку колегії суддів, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Позивачем не оскаржується укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів в розмірі 25000 гривень. 
Судом встановлено, що отримавши кредитні кошти за вказаним договором, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув у передбачений договором строк тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами. Тому зважаючи на умови укладеного договору, у відповідача виник обов`язок повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів.
У позовній заяві позивач просив, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема: заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях.
Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.
Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. А саме - протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.
Про таке зазначено у правових висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 23.05.2018 по справі № 910/1238/17.
Відповідно до умов кредитного договору відповідачу надається кредит у розмірі 25000 грн на строк 360 днів, з процентною ставкою 1,5%. Дата видачі кредиту – 04 травня 2024 року, дата повернення кредиту – 29 квітня 2025 року.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що борг ОСОБА_1 по кредитному договору становить 159250 гривень, з яких: 25000,00 гривень тіло кредиту, 47250,00 гривень – нараховані проценти за 126 календарних днів та 87000,00 гривень – сума процентів за користування кредитом з 05.05.2024 року по 24.12.2024 року нараховані первісним кредитором. (а.с.34-36).
Згідно з розрахунком заборгованості, як первісного кредитора так і позивача, що в період з 04 травня 2024 року по 29 квітня 2025 року застосовувалась процентну ставку в розмірі 1,5% в день. 
У кредитному договорі сторони погодили строк кредитування 360 днів з моменту укладання кредитного договору, тобто з 04.05.2024 року по 29 квітня 2025 року і не вчиняли дій для його пролонгації.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги позивача, та стягуючи проценти за користування кредитом в заявленому розмірі, дійшов висновку, що розмір відсотків за користування кредитом погоджено сторонами умовами кредитного договору, а тому такі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. 
На думку колегії суддів такі висновки суду першої інстанції, щодо правильності нарахування відсотків за користування кредитними коштами є помилковими, оскільки зроблені з порушенням норм матеріального права.
Заборгованість за процентами нарахована за період з 04 травня 2024 року по 29 квітня 2025 року, з врахуванням процентної ставки в розмірі 1, 5%.
Проте, умови Договору, в частині нарахування процентів за такими ставками за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані, оскільки такі є нікчемними.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про споживче кредитування» законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам.
Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Натомість відповідачу, всупереч вищенаведених норм права, нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1,00% в день.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Укладений 04 травня 2024 року кредитний договір, за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому, як первісний кредитор так і позивач не мали права визначати проценту ставку у розмірі ( 1,5 %), оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день.
Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Кредитний договір укладено 04 травня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні ( 1,5 %) є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Кредитний договір у цій справі укладений 04 травня 2024 року, тому кредитором може бути застосована максимальна процентна ставка 1% в день.
У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань,які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
У зв`язку з цим заявлену до стягнення заборгованість за процентами за користування кредитними коштами суд апеляційної інстанції перераховує: 25000 (тіло кредиту) * 1 % на день * 360 днів (строк кредитування) = 90000 гривень. 
Таким чином загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 115000 гривень = 25000 грн (тіло кредиту) + 90000 відсотки за користування кредитом.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що позивач не мав право нараховувати відсотки за користування кредитним договором після 24 грудня 2024 року, оскільки таке право фактору не належить. 
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (стаття 519 ЦК України).
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору.
При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.
Отже, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
За змістом частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 24.12.2024 було укладено Договір факторингу № 24122024, згідно з умовами якого відступлено право грошової вимоги за вказаним кредитним договором (а.с.75-78).
Відповідно до пункту 1.1. Договору факторингу № 24122024 від 24 грудня 2024 року: за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. 
Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу від 24 грудня 2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором не тільки у розмірі тіла кредиту, а й відсотків за користуванням кредитом, в межах строку дії цього кредитного договору.
Відповідно до п. 1.4. строк дії Договору № 1593123 строк кредиту 360 днів: з 04.05.2024 року по 29.04.2025 року. Станом на дату укладання Договору факторингу № 24122024 від 24 грудня 2024 року, строк дії Договору № 1593123 від 04.05.2024 року не закінчився.
Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом названих вимог закону та умов кредитного договору, строк повернення всієї суми кредиту та відсотків за користування коштами настав 29 квітня 2025 року (360 днів від 04 травня 2024 року) й саме до цього строку ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як новий кредитор, що набув всіх прав та обов`язків в зобов`язанні на підставі договору факторингу від 24 грудня 2024 року, укладеного з ТОВ «Слон Кредит», мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалося в межах строку користування кредитом, з урахуванням вимог чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору.
Колегія суддів зауважує, що внаслідок зміни кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад, в частині кредитора.
Натомість зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається до закінчення строку кредитування, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, в тому числі нового кредитора щодо отримання процентів за правомірне користування позичальником грошовими коштами на підставі статті 1048 ЦК України.
Позивач у цій справі є сингулярним правонаступником первісного кредитора за укладеним кредитним договором, відповідно, установлені судом правовідносини продовжували існувати з попереднім змістом, а відбулася виключно заміна сторони кредитора в існуючому зобов`язанні з попереднім змістом та усіма істотними умовами.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції, в частині визначення розміру заборгованості за відсотками, зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд у цій справі судове рішення змінює, тому відповідно до наведених положень ЦПК України суд змінює розподіл судових витрат. 
У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім пропорційно розміру задоволених позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 11749,21 гривень (що становить 72,21% задоволених позовних вимог), а з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1009,78 гривень, що становить 27,79 % відмовлених позовних вимог.
Окрім того з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3000 гривень витрати на правничу допомогу, які документально підтвердженні, та є співмірними з складністю даної справи.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи наведене та положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати відповідача ОСОБА_1 на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю судових витрат позивачу у розмірі 3739,43 гривень (3000 грн+1749,21 грн) – 1009,78 грн.).
Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Заочне рішення Любешівського районного суду Волинської області від 25 вересня 2025 року змінити, виклавши її мотивувальну та резолютивну частину в редакції цієї постанови.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» (ЄДРПОУ 44559822) заборгованість за договором № 193123 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» від 04 травня 2024 року у розмірі 115000 гривень, з яких: 25000 гривень – тіло кредиту, 90000 гривень – відсотки за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» (ЄДРПОУ 44559822) 3739, 43 гривень різниці у судових витратах. 
В решті позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя: 

Судді: