КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 752/24520/23
номер провадження 22-ц/824/1086/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	 Єфіменко І.О.,	
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,
представник відповідача ОСОБА_5.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 
на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року /суддя Кордюкова Ж.І./
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними.
В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що нещодавно дізнався про наявність у ОСОБА_3 листів та розписки від його імені, а саме:
1) без назви від 05.06.2019 наступного змісту: «Я, ОСОБА_4 взял у ОСОБА_3 913 (девятьсот тринадцать тыс гривен) в долг»;
2) без назви від 07.06.2019 наступного змісту: «Я, ОСОБА_4 взял у ОСОБА_3 1900 тыс гривен (один миллион девятьсот тысяч гривен) в долг;
3) без назви від 07.06.2019 наступного змісту: «Я, ОСОБА_4 взял в долг у ОСОБА_3 3 471 000 грн»;
4) розписка від 01.08.2019 наступного змісту: «Я, ОСОБА_4 взял в долг у ОСОБА_3 4 146 000 (четыре миллиона сто сорок шесть тысяч гривен».
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 115-117/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила в якій просила скасувати рішення та залишити позов без розгляду.
На підтвердження вимог апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що представник позивача повторно не з`явився в судове засідання 16.04.2025 без поважних причин, не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257, ч. 5 ст. 223 ЦПК України є підставою для залишення позову без розгляду; суд безпідставно розглянув справу по суті, чим порушив норми процесуального права.
Від відповідача ОСОБА_3 через представника ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечував щодо її задоволення. Вказував, що представник позивача подав клопотання про відкладення засідань, але не заявив про розгляд справи за відсутності; неявка не перешкоджала розгляду по суті, оскільки матеріали справи були достатніми для вирішення спору; залишення позову без розгляду суперечить принципу процесуальної економії та праву на справедливий суд (ст. 6 Конвенції). 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що 05.06.2019 позивач склав розписку наступного змісту: «Я, ОСОБА_4 взял у ОСОБА_3 913 (девятьсот тринадцать тыс гривен) в долг»;
07.06.2019 позивач склав розписку наступного змісту: «Я, ОСОБА_4 взял у ОСОБА_3 1900 тыс гривен (один миллион девятьсот тысяч гривен) в долг;
07.06.2019 позивач склав розписку наступного змісту: «Я, ОСОБА_4 взял в долг у ОСОБА_3 3 471 000 грн»;
01.08.2019 позивач склав розписку наступного змісту: «Я, ОСОБА_4 взял в долг у ОСОБА_3 4 146 000 (четыре миллиона сто сорок шесть тысяч гривен».
29.08.2023 Чернівецьким апеляційним судом винесено постанову у справі №727/274/23, згідно з якою скасував рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 17.05.2023, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики задовольнив, стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 05.06.2019 в розмірі 1309681,86 грн., за договором позики від 07.06.2019 в розмірі 2723693,45 грн. за договором позики від 01.07.2019 в розмірі 4935817,60 грн., за договором позики від 01.08.2019 в розмірі 5834851,48 грн.
05.06.2024 зазначене рішення суду апеляційної інстанції та суду першої інстанції було скасовано постановою Верховного Суду та направлено справу для розгляду за підсудністю до належного суду. Справа знаходиться на розгляді у Чернівецькому районному суді міста Чернівці.
Постановляючи оскаржене рішення про відмову у визнанні правочинів недійсними, суд першої інстанції керувався ст. 203, 215, 509, 626, 638, 1046, 1047 ЦК України про вимоги до правочинів, істотні умови договору позики та форму підтвердження; ст. 13 ЦПК України про межі розгляду справи. 
Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в позові, оскільки позивач не надав доказів недійсності правочинів, а спірні документи є належними доказами укладення договорів позики.
Доводи апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції та залишення позову без розгляду апеляційним судом відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують законності й обґрунтованості оскарженого рішення.
Апелянт посилається на те, що представник позивача повторно не з`явився в судове засідання 16.04.2025 без поважних причин, не подав заяви про розгляд справи за його відсутності, а тому, на його думку, суд мав застосувати п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (залишення позову без розгляду у разі неявки позивача або його представника в повторне судове засідання без поважних причин та без заяви про розгляд за відсутності).
Однак такі доводи суперечать нормам процесуального права та встановленим обставинам справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки учасника справи за його клопотанням або за наявності поважних причин. Водночас ч. 5 ст. 223 ЦПК України прямо передбачає, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови належного повідомлення не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли явка визнана судом обов`язковою.
У цій справі представник позивача ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання 16.04.2025 (докази повідомлення наявні в матеріалах справи). В цю ж дату звернулась особисто подавши клопотання про відкладення розгляду до канцелярії суду у зв`язку з неможливістю участі /а.с. 105/ і це вже друге таке клопотання /а.с. 101/. У зв`язку з належним повідомленням та підставами, викладеними у клопотаннях щодо відкладення розгляду, суд першої інстанції мав повне процесуальне право розглядати справу по суті за відсутності позивача та його представника.
Щодо застосування п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (залишення позову без розгляду), то ця норма є дискреційною, а не імперативною. Суд застосовує залишення позову без розгляду лише тоді, коли визнає це доцільним з урахуванням обставин справи, принципів змагальності, диспозитивності та процесуальної економії. Залишення позову без розгляду не є обов`язковим наслідком неявки позивача в повторне засідання, якщо позивач (представник) належним чином повідомлений; матеріали справи дозволяють вирішити спір по суті без додаткового з`ясування обставин.
У даній справі суд першої інстанції мав достатній обсяг доказів, які були подані позивачем разом із позовною заявою та поясненнями. Отже, неявка представника позивача не перешкоджала всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи.
Верховний Суд неодноразово вказував, що залишення позову без розгляду за п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України є винятковим заходом і застосовується лише тоді, коли неявка позивача унеможливлює подальший розгляд справи або істотно порушує права відповідача. У цій справі таких обставин не встановлено.
Крім того, залишення позову без розгляду на стадії апеляції, в умовах, коли позов уже розглянуто по суті та є всі необхідні докази, суперечило б принципу процесуальної економії (ч. 1 ст. 2 ЦПК України), праву на справедливий суд у розумний строк (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) та праву відповідача на захист від необґрунтованих вимог (ст. 13 ЦПК України). Відповідач має право на швидке та ефективне вирішення спору по суті, а не на штучне затягування процесу через формальну неявку позивача, який сам ініціював спір.
Таким чином, суд першої інстанції правомірно розглянув справу по суті за відсутності позивача та його представника, не порушивши при цьому норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги про обов`язкове залишення позову без розгляду є формальними, не відповідають змісту ст.ст. 223, 257 ЦПК України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року - залишити без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: