Справа № 946/9693/25  Провадження № 3/946/74/26 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді – Присакар О.Я.,
при секретарі – Вороновій В.Є.,
за участю: представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – адвоката Волкогонова О.К.,
розглянувши у судовому засіданні матеріали у справі про адміністративне правопорушення, які надійшли з Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області відносно 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, –

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №526776, 29.11.2025 року о 06 год. 41 хв. в м. Ізмаїл, вул. Верхньоторгова 108, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-21063, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився.
У судовому засіданні представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – адвокат Волкогонов О.К.,просив закрити провадження у справі за відсутністю події і складу правопорушення, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях на протокол про адміністративне правопорушення. При цьому у судовому засіданні від 20.01.2026 року адвокат підтвердив факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до письмових заперечень на протокол про адміністративне правопорушення, представник правопорушника зазначає, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів винуватості ОСОБА_1 правопорушення, матеріали складені з численними процесуальними порушеннями, а саме:
1) працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 , таких положень ПІДР, які б відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього (за умови, що він дійсно керував ним); 
2) у протоколі зазначено, що водій керував ТЗ з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Тобто, фактично в протоколі зазначено дві підставі із трьох вказаних в диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП;
3) не зазначені якими саме були дії водія щодо ухилення від огляду;
4) у протоколі як відповідні ознаки сп`яніння зазначені: запах алкоголю з порожнини рота та порушення мови, в інших документах - лише запах алкоголю:
- з наданого відеозапису неможливо встановити чи були підстави вважати, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння по вказаним ознакам, оскільки з відеозапису вони взагалі не вбачаються, відтак їх неможливо зіставити з тими ознаками сп`яніння, що зазначені у змісті протоколу про адміністративне правопорушення, та таким чином перевірити обґрунтованість вимог співробітників патрульної поліції для проходження правопорушником відповідного огляду на стан сп`яніння,
- з відеозапису чітко видно, що у ОСОБА_1 відсутнє тремтіння пальців рук, поведінка адекватна (мова зрозуміла, чітка, нормальне формулювання своїх думок, рухи тіла теж адекватні), він поводив себе адекватно, чітко відповідав на їх запитання, його поведінка цілком відповідала обстановці,
- зазначення вказаних у протоколі ознак є лише певним проявом суб`єктивного сприйняття працівника поліції, на якого і покладено збирання доказів у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності;
5) в акті огляду не зазначений тип та модифікація засобу вимірювальної техніки та у відповідності до п.п.3,9 Інструкції, поліцейськими не були надані сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку алкотестору Драгер, до того ж на відеозаписі вбачається, що самого цього прибору у поліцейських не було на момент пропозиції пройти на ньому огляд, тобто ця пропозиція була формальною;
6) на відеозаписах не зафіксовано факт оформлення направлення на проходження огляду водія у медичному закладі;
7) до матеріалів справи доданий відеозапис, який не зазначений в протоколі (п.11). Відеозапис з відеореєстратора тривалістю менше хвилини (40 секунд) містить лише рух автомобіля, за яким рухається автомобіль поліцейських. ОСОБА_1 не був повідомлений поліцейськими про застосування ними боді-камери;
8) пояснення ОСОБА_1 складено працівником поліції, при цьому з наданих відеозаписів взагалі не видно, що ОСОБА_1 надавав ці чи взагалі будь-які пояснення. З відеозапису вбачається, що поліцейський промовляє -«я візьму від Вас таке пояснення» і після чого відразу вже зачитує їх;
9) в протоколі та на відеозаписі немає ніяких відомостей про відсторонення ОСОБА_1 від керування ТЗ. Співробітники поліції не виконали вимог ст.266 КУпАП оскільки, незважаючи на нібито встановлення у водія ознак сп`яніння, його все одно не було відсторонено в передбаченому порядку від керування всупереч складеному відносно нього протоколу або що цей протокол був складений безпідставно та необґрунтовано;
10) у матеріалах справи відсутні характеризуючи матеріали на ОСОБА_1 , які є обов`язковими;
11) адміністративне провадження проведено під час повітряної тривоги:
- з відеозапису вбачається, що зупинка і складання протоколу про адміністративне правопорушення проводилося під час оголошеної повітряної тривоги (06:49), у зв`язку з цим поліцейські повинні були зупинити проведення будь-яких дій та продовжити лише після закінчення повітряної тривоги, що у не було останніми дотримано,
- поліцейськими було порушено право ОСОБА_1 на безпеку його життя і здоров`я як людини,
- з відеозапису вбачається, ОСОБА_1 знаходився в службовому автомобілі поліцейських, тобто не мав можливості самостійно залишити місце, визначеними ними, а останні в свою чергу не запропонували укриття, що свідчить про піддання ними ОСОБА_1 необґрунтованому ризику для життя та про визнання їх дій як непропорційних втручанню в права особи,
- порушені процесуальні права ОСОБА_1 , оскільки він в цей час перебував в стресовому стані, не міг зосередитися, не мав можливості нормально реалізувати права, передбачені ст.268 КУпАП, які були скороговоркою озвучені (без їх роз?яснення) поліцейським, як то заявляти клопотання, давати пояснення вище вже наголошувалося, що їх надав сам поліцейський), користуватися правовою допомогою тощо.
Вислухавши пояснення представника, послідивши матеріали справи та відеозапис, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
З огляду на визначену ст. 266 КУпАП процедуру особи, які керують транспортними засобами, тощо і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Такий огляд, за змістом частини другої вказаної норми, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засобі відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Частиною третьої статті 266 КУпАП визначено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, тощо на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разу незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Згідно ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань, а також забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Положеннями чинної Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, передбачено певний порядок застосування поліцейськими відеореєстраторів та портативних відеореєстраторів як пристроїв, призначених для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції яких дають змогу закріпити їх на службовому автомобілі або на форменому одязі поліцейського.
Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, визначено процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
Зокрема, розділом Х вказаної Інструкції визначено Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, згідно п. 4 якого огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Системний аналіз наведеного законодавства, що регулює виниклі правовідносини, свідчить про те, що законодавцем встановлено обов`язковість використання під час проведення ним огляду особи на стан сп`яніння технічних засобів відеозапису, і лише в разі неможливості їх застосування - фіксування результатів огляду у присутності двох свідків.
Вказане також свідчить про надання такому доказу як відеозапис з нагрудної камери (відеорегістратора) ознак найважливішого доказу для з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначає Інструкція, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.
Відповідно до пунктів 2, 3 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно п. 6 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Згідно п. 7 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).
Відповідно до ч. 2 п. 9 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103, зі змінами, працівники поліції забезпечують доставку осіб, які мають бути оглянуті, до найближчого закладу охорони здоров`я, не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, утворює самостійний склад, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, серед іншого, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Як встановлено судом, 29.11.2025 року о 06 год. 41 хв. в м. Ізмаїл, вул. Верхньоторгова 108, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-21063, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився.
Відповідно до наявних в матеріалах справи відеозаписах, поліцейські зупинили транспортний засіб ВАЗ-21063, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та під час спілкування повідомили, що вбачають у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки, на що водій ОСОБА_1 відмовився Після чого поліцейські запропонували ОСОБА_1 пройти такий огляд у найближчому медичному закладі, на що ОСОБА_1 також відмовився.
Крім того, протокол про адміністративне правопорушення містить письмові пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких останній визнав свою вину, та власноручно у протоколі зазначив: «Згоден».
Додатковим підтвердженням тому, що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є наявні в матеріалах справи письмові пояснення ОСОБА_1 від 29.11.2025 року, відповідно яким останній пояснив: «29.11.2025 р. я керував т/з ВАЗ 21063 н/з НОМЕР_1 був зупинений працівниками поліції, при перевірки документів поліцейські запропонували мені пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі від чого я відмовився та пояснив, що я вживав спиртні напої у вечорі тому проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі я відмовляюсь».
Також до матеріалів справи долучено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.11.2025 року, з яких вбачається наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння та записи про відмову останнього від проходження відповідного огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що у ОСОБА_1 29.11.2025 року о 06:41 хв. були наявні ознаки алкогольного сп`яніння та він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
З приводу тверджень (п.1) сторони захисту, що працівниками поліції не було дотримано вимоги ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», суд зазначає, що підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння.
Суд також зазначає, що з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, не згода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки. Так, неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою для притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій може перебувати в стані сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п. 2.5 ПДР України.
Сама по собі незгода водія із причинами зупинки транспортного засобу або не надання працівниками поліції доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, не звільняє водія від обов`язку, на вимогу правоохоронців, надати документи, перелік яких визначено законом та у разі необхідності пройти огляд на стан сп`яніння.
Більш того, диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та не залежить від законності зупинки. Обставини законності зупинки автомобіля працівниками поліції жодним чином не впливають на доведеність факту наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Крім того, суд зауважує, що правомірність інших дій правоохоронців, окрім як дотримання процедури щодо складення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, не стосується предмету розгляду цієї справи, і не свідчить про неправомірні дії правоохоронців.
Посилання захисника на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17, суд не бере до уваги, оскільки вказана позиція не є релевантною до обставин цієї справи. Так, справа № 686/11314/17 розглядалась Верховним Судом за правилами КАС України та стосувалася оскарження дій інспектора патрульної поліції щодо складання постанови про адміністративне правопорушення та накладення на особу адміністративного стягнення за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП. У справі, що наразі розглядається, предметом є вчинення особою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а не правомірність дій поліцейського з його зупинки. Отже правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.03.2019 (справа №686/11314/17) стосується абсолютно іншої правої ситуації.
Що стосується доводів захисту (п. 2-4) стосовно некоректного формулювання складу правопорушення, відсутності зазначення дій водія щодо ухилення від огляду та невідповідності встановлених ознак сп`яніння фактичним обставинам, суд зазначає таке.
Диспозиція ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за:
- керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції,
- передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів,
- відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у провину ставиться саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що є порушенням п. 2.5 ПДР.
Як вбачається з вступної частини фабули протоколу 29.11.2025 року о 06 год. 41 хв. в м. Ізмаїл, вул. Верхньоторгова 108, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-21063, номерний знак НОМЕР_1 .
Надалі, фабула протоколу містить інформацію про те, що особа керувала транспортним засобом саме з ознаками алкогольного сп`яніння (з переліком), а не у стані алкогольного сп`яніння, оскільки стан сп`яніння встановлюється проходженням відповідного огляду, а ознаки сп`яніння встановлюються візуальним спостереженням поліцейського.
У подальшому фабула протоколу вже містить формулювання складу правопорушення - від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився.
Таким чином, суд вважає, що фабула протоколу про адміністративне правопорушення відповідає обставинам справи, а також диспозиції ст. 130 КУпАП, адже у ньому визначено: 1) факт керування; 2) ознаки сп`яніння; 3) факт відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння.
Отже заперечення захисту в цій частині не заслуговують на увагу, є надуманими та такими, що ґрунтується на власному невірному трактуванні норм права.
Також суд визнає неспроможними доводи захисту стосовно не визначення дій ОСОБА_1 як водія щодо ухилення від огляду, оскільки матеріалами справи цілком та беззаперечного встановлена відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, що й вказує на дії, які направлені на ухилення ОСОБА_1 від проходження такого огляду, що у подальшому було кваліфіковано як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, кваліфікація чого є вірною та обґрунтовано підтвердженою.
Стосовно посилань про неповноту та невідповідність встановлення ознак сп`яніння, суд вважає за необхідне вказати наступне.
Відповідно до пунктів 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Отже, у разі, якщо поліцейський встановить хоча б одну з наведених ознак, вказане може бути підставою вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння та поліцейським вправі запропонувати йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови.
Таким чином, поліцейський, встановивши, що у ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп`яніння, правомірно запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Встановлення ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, є достатніми для вчинення таких дій працівниками поліції.
Крім того, суд вказує, що відповідно до чинного законодавства, працівник поліції самостійно та на власний розсуд доходить висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження таким водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння. Спростуванню наявності ознак сп`яніння слідує проходження водієм відповідного огляду на стан сп`яніння. Натомість ОСОБА_1 вказаних дій вчинено не було, а отже такі посилання сторони захисту є безпідставними.
Також суд визнає неспроможними твердження (п. 5) сторони захисту щодо того, що в акті огляду не зазначений тип та модифікація засобу вимірювальної техніки та у відповідності до п.п.3,9 Інструкції, поліцейськими не були надані сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку алкотестору Драгер, до того ж на відеозаписі вбачається, що самого цього прибору у поліцейських не було на момент пропозиції пройти на ньому огляд, тобто ця пропозиція була формальною, виходячи з такого.
Згідно п. 5 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та/або сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки, та/або декларацію про відповідність та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Натомість, як вбачається з відеозапису ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду, а також не заявляв вимогу про надання сертифікату відповідності, сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки, декларацію про відповідність та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Зокрема, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не ґрунтувалась непред`явленню йому вказаних документів.
Разом з тим, суд вважає, що у даній справі, враховуючи відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відомості викладені в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не мають правового значення, адже такий акт заповнюється поліцейським у разі проходження водія огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, в інших випадках вказаний акт не є обов`язковим.
Відсутність у поліцейських спеціального технічного приладу алкотестеру на момент пропозиції ОСОБА_1 пройти огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не вказує на формальність такої пропозиції. Чинне законодавство не зобов`язує орган Національної поліції забезпечувати кожний екіпаж спеціальним технічним приладом алкотестер. У разі необхідності використання такого приладу його може бути забезпечено іншим екіпажом поліції або відповідальною особою.
Суд зауважує, відсутність його у поліцейських не порушує права водія та жодним чином не впливає на той факт, що ОСОБА_1 відмовився від огляду на місці зупинки транспортного засобу, адже така відмова не була мотивована відсутністю спеціального технічного приладу алкотестеру.
Більш того, ОСОБА_1 також не був позбавлений можливості пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я, проте таким правом він також не скористався.
Відтак в цій частині твердження сторони захисту є необґрунтованими.
Щодо відсутності на відеозаписах фіксування процедури оформлення направлення на проходження огляду водія у медичному закладі, суд виходить з положень ст.266 КУпАП, пунктом 6 Інструкції №1395, пунктом 8 Порядку №1103 та пунктом 8 Інструкції №1452/735, якими передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Отже, оформлення письмового направлення до медичного закладу згідно з формою, передбаченою додатком 1 до Інструкції №1452/735, діючим законодавством не передбачено. Відсутність відеофіксації процедури його оформлення не порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому таки доводи (п. 6) сторони захисту не є беззаперечними.
Оцінюючи заперечення (п. 7) захисту, які стосуються неповноти відеозаписів та відсутності відомостей про них у протоколі про адміністративне правопорушення, суд вважає за необхідне вказати про таке.
Згідно ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань, а також забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, визначено, що кінозйомка та відеозапис це процеси фіксації динамічних властивостей об`єктів, подій, явищ за допомогою кіно- або відеокамери. Кінозйомка проводиться на фотоматеріалах, відеозапис - на цифрових носіях інформації.
Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу (п. 5 розділу ІІ Інструкції).
Зі змісту п. 10 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 526776 від 29.11.2025 року вбачається, що технічним засобом відеозапису є відеозапис з нагрудної камери. Одночасно в п. 11 вказаного протоколу зазначено, що до протоколу додається, окрім іншого, відеозапис з відеореєстратора.
За таких підстав, у суду відсутні сумніви у достовірності наявних в матеріалах справи відеозаписах та суд зауважує, відеозапис є об`єктивним доказом, оскільки унеможливлює суб`єктивне висвітлення поліцейським або іншими особами обставин справи. Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності з іншими доказами по справі.
Отже такі заперечення захисника не є слушними та спростовуються наявними матеріалами справи.
Доводи з приводу відсутності відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис події правопорушення є необґрунтованими, позаяк нормами ст. 256 КУпАП не передбачено обов`язковість зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення технічного засобу, на який здійснювалася відеозйомка.
Надаючи оцінку твердженням (п. 8) захисту з приводу невідповідності змісту письмових пояснень ОСОБА_1 від 29.11.2025 року, які наявні в матеріалах справи, обставинам справи, а також тому, що такі пояснення складені поліцейським, суд звертає увагу на п.2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відповідно якому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.
Протокол про адміністративне правопорушення містить письмові пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких останній визнав свою вину та власноручно у протоколі зазначив: «Згоден».
З письмових пояснень ОСОБА_1 від 29.11.2025 року, вбачається, що останній пояснив: «29.11.2025 р. я керував т/з ВАЗ 21063 н/з НОМЕР_1 був зупинений працівниками поліції, при перевірки документів поліцейські запропонували мені пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі від чого я відмовився та пояснив, що я вживав спиртні напої у вечорі тому проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі я відмовляюсь».
Суд наголошує, немає правового значення ким складені пояснення, чи то поліцейським зі слів особи, чи то особою власноручно. Так, вказані пояснення записані поліцейським, проте у даному випадку важливим є те, що сам ОСОБА_1 під ними власноручно написав: «Згоден з моїх слів записано вірно і мною прочитано» та поставив підпис. Вказане спростовує твердження сторони захисту, адже ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив факти, викладені у письмових поясненнях, викладені від його імені. Протилежного суду не доведено.
Більш того, відеозаписами зафіксовано, як поліцейський зачитує ОСОБА_1 письмові пояснення, ознайомлює зі змістом пояснень ОСОБА_1 , який погоджується з таким змістом та не висловлює жодних заперечень щодо їх змісту.
Позиція (п. 9) захисту щодо відсутності відомостей про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та затримання транспортного засобу, не знайшла свого об`єктивного підтвердження, у зв`язку з чим суд зазначає наступне.
Так, положеннями ст.265-2 КУпАП, на яку посилається захисник, регулюється тимчасове затримання транспортних засобів працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції. Зокрема, ч.1 вказаної статті передбачає, що працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, статтею 121-3, частинами третьою, п`ятою, шостою і сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома)), статтями 122-5, 124, 126, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.
Згідно ч. 3 ст. 265-2 КУпАП визначено, транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху або не створює загрозу безпеці руху, крім розміщення транспортного засобу на місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома).
Отже, аналіз наведеної правової норми свідчить, що при складенні уповноваженою особою адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП тимчасове затримання транспортного засобу в порядку ст. 265-2 КУпАП не є обов`язковою процедурою у всіх випадках, та у даному випадку не є мірою забезпечення виконання рішення уповноваженої особи, яка склала протокол.
Разом з тим, ст. 266 КУпАП передбачає, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. У разі відсторонення особи від керування, зокрема транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.
Одночасно з цим, суд зауважує, відсутність фіксування факту відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не спростовує наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також у цьому контексті суд вказує, що відеофіксація відповідної процедури відсторонення водія від керування транспортним засобом чинним законодавством не передбачена.
Таким чином, доводи захисту в цій частині суд визнає голослівними.
Що стосується позиції (п. 10) сторони захисту, яка полягає у тому, що матеріали справи обов`язково мають містити характеризуючи матеріали на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд зазначає.
Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.
Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Однак на переконання суду, покарання правопорушника не є самоціллю, а виступає необхідним засобом його виховання і запобігання вчинення правопорушень в майбутньому.
Суд наголошує, на орган, що склав протокол не покладено обов`язку збирати та надавати до суду характеризуючи матеріали на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності. Вказані дії здебільшого слід віднести до права правопорушника, сторони захисту, які не позбавлені такого права та можуть самостійно збирати відповідні матеріали, долучати їх до матеріалів справи та вкладати їх зміст та суть до своєї правової позиції.
Втім, вказаним правом сторона захисту не скористалась, характеризуючи матеріали на ОСОБА_1 , які можливо могли мати суттєве значення на прийняття рішення в частині застосування виду адміністративного стягнення, суду не надані.
За таких підстав, враховуючи наведене, а також беручи до уваги безальтернативність санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, така позиція захисту не заслуговує на увагу суду та не може мати правового значення під час вирішення питання про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд критично оцінює доводи (п. 11) захисника, що працівниками поліції не було зупинено проведення будь-яких дій під час оголошення повітряної тривоги, оскільки наявними матеріалами справи та відеозаписом цілком встановлено, що факт відмови ОСОБА_1 від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння було виражено о 06:43:54 год. до повітряної тривоги, яка була оголошена о 06:49:00 год.. Крім того, суд звертає увагу, підставою для відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння стало не оголошення повітряної тривоги, а тому, у даному випадку, вона не вплинула на перебіг події. Більш того, з досліджених судом відеоматеріалів, ОСОБА_1 не наполягав на зупиненні складання протоколу про адміністративне правопорушення через повітряну тривогу, відповідні записи також відсутні в протоколі про адміністративне правопорушення та письмових пояснення ОСОБА_2 . Вказаним також спростовується думка захисту про порушення процесуальних прав ОСОБА_1 , останній за бажанням мав змогу ними скористатися, проте вказаним не скористався.
Аналогічна позиція зазначена в постанові Одеського апеляційного суду від 15.05.2025 року, справа № 522/3703/24.
Разом з тим, суд наголошує, з наявного відеозапису події та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 жодним чином не заперечував проти того, що вчинив інкриміноване йому адміністративне правопорушення.
Наявні в матеріалах справи докази є належними, достатніми та достовірними, підтверджують встановлені обставини справи, які у встановленому процесуальним законом порядку не спростовані.
Таким чином, суд вважає, що працівниками поліції при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 дотримано вимог чинного законодавства щодо порядку проходження огляду водія, який керував транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння та зафіксовано чітку відмову ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Події зафіксовані на відеозаписах свідчать про свідому та чітку відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Інших переконливих доводів, які б спростовували обставини встановлені судом та були підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, стороною захисту суду не наведено і під час розгляду справи судом не встановлено.
За таких обставини, вина ОСОБА_1 підтверджується беззаперечними доказами, які були досліджені та перевірені у судовому засіданні, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №526776 від 29.11.2025 року;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.11.2025 року;
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 29.11.2025 року;
- відеозаписами, долученим до матеріалів справи та іншими доказами в їх сукупності.
Таким чином, у судовому засіданні встановлено та наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що 29.11.2025 року о 06 год. 41 хв. в м. Ізмаїл, вул. Верхньоторгова 108, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-21063, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.
Згідно довідок, наданих 29.11.2025 року начальником САП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не притягувався, посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_2 отримав 30.05.2013 року.
Порушення п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП, окрім накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тягне за собою призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.
При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення суд враховує обставини, згідно ст.ст. 34, 35 КУпАП, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, з урахуванням чого застосовує адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, наведені обставини вказують на відсутність в суду підстав для закриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення. 
Керуючись ст.ст. 7, 9, 130, 251, 268, 280, 283 КУпАП, суд –
ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 665,60 грн., зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення.
Повний текст постанови складено та підписано 20.01.2026 року.

Суддя: 	О.Я.Присакар