ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 р.	Справа № 520/27965/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Ширант А.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/27965/25
за позовом Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" 
до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України , Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 
про зобов`язання не вчиняти дії,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Завод імені В.О.Малишева" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про забезпечення позову, в якій просило суд забезпечити позов у справі №520/27965/25 шляхом заборони відповідачам вчиняти дії, спрямовані на примусове списання грошових коштів з рахунків позивача до ухвалення судового рішення по справі та набрання ним чинності.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 заяву задоволено.
Забезпечено позов у справі № 520/27965/25 – заборонено Основ`янсько-Слобідському відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головному управлінню ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти дії, спрямовані на примусове списання грошових коштів з рахунків Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" до ухвалення судового рішення по справі та набрання ним чинності.
Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 та ухвалити постанову, про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначив, що спірна ухвала суду першої інстанції не містить юридичної оцінки будь-яких фактичних обставин справи, не є вмотивованою та обґрунтованою, судом першої інстанції не надано жодної оцінки кожному аргументу, а тому така ухвала, на думку апелянта, підлягає скасуванню. Під час розгляду заяви про забезпечення позову та постановления ухвали про її задоволення суд порушив ст. 150 та ст. 151 КАС України, застосувавши тотожний позовним вимогам захід забезпечення. Суд першої інстанції у тексті ухвали неодноразово сам підтверджує, що предметом позову у справі №520/27965/25 є вимога позивача заборонити органам державної виконавчої служби та органам ДПС вчиняти будь-які дії, пов`язані зі зверненням стягнення, накладенням арешту, списанням коштів або здійсненням податкової застави щодо банківських рахунків позивача. У резолютивній частині ухвали про забезпечення позову суд застосував повністю ідентичну заборону, яка дублює позовні вимоги за своїм змістом, обсягом та юридичними наслідками. Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України, забезпечення позову не може бути тотожним задоволенню позовних вимог, оскільки застосування заходів забезпечення позову не може перетворюватися на ухвалення рішення по суті спору.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Ухвалюючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ефективним способом захисту в цій справі захід забезпечення, який передбачений п.2 ч. 1 ст. 151 КАС України є заборона вчинити певні дії.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Згідно зі статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен ураховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Виходячи з аналізу наведених норм, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) можливість істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду без вжиття заходів забезпечення позову; 2) можливість істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; 3) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень; 4) очевидність ознак порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, оспорюваним рішенням, дією або бездіяльністю.
Колегія суддів зазначає, що підстави забезпечення позову, визначені в ч.2 ст.150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.
Також суд апеляційної інстанції наголошує, що забезпечення позову здійснюється з метою гарантування виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог та спрямоване, зокрема, на те, щоб не допустити настання незворотних наслідків щодо відновлення порушеного права особи. Тобто заходи забезпечення адміністративного позову вживаються судом у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів. Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору (у даному випадку майбутнього), необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення в майбутньому, повинні забезпечувати співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 у справі № 826/8556/17, від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18.
Крім того, заходи забезпечення позову повинні застосовуватися виключно в межах позовних вимог, бути адекватними та пропорційними до них, гарантувати ефективний захист прав позивача, який неможливий без невідкладного судового втручання.
Адекватність заходу забезпечення позову, який має застосовувати суд, визначається його відповідністю тим вимогам, для забезпечення яких цей захід вживається, через зіставлення права чи інтересу, про захист якого просить заявник, із майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Пропорційність у такому випадку означає співвідношення між негативними наслідками, що можуть виникнути від застосування заходів забезпечення позову, та наслідками, що можуть настати через їх неприйняття.
Аналогічні висновки щодо критеріїв забезпечення позову Верховний Суд висловлював у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 11 січня 2022 року у справі №640/18852/21, від 28 липня 2022 року у справі №640/31850/20, від 27 вересня 2023 року у справі №280/5917/22 та ін.
Як убачається зі змісту заяви про забезпечення позову, позивач просив забезпечити позов у справі №520/27965/25 шляхом заборони Основ`янсько-Слобідському відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головному управлінню ДПС у Харківській області, Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти дії, спрямовані на примусове списання грошових коштів з рахунків Позивача до ухвалення судового рішення по справі та набрання ним чинності.
Водночас, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовними вимогами, в яких просив суд заборонити органам державної виконавчої служби, в тому числі Основ`янсько-Слобідському відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, та контролюючим органам, в тому числі Головному управлінню ДПС у Харківській області, вчиняти будь-які дії, пов`язані із зверненням стягнення, списанням, накладенням арешту на грошові кошти, а також здійсненням податкової застави щодо грошових коштів, що перебувають на банківських рахунках Державного підприємства «Завод імені В.О.Малишева», зокрема: №: НОМЕР_1 , відкритому в АТ«Ощадбанк», НОМЕР_2 , відкритому в АБ «Укргазбанк», НОМЕР_3 , відкритому в АТ «Укрексімбанк», №: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , відкритих в АТ «Укрексімбанк», № НОМЕР_6 , відкритому в АБ «Укргазбанк», № НОМЕР_7 , відкритий в ДКСУ м. Київ.
Отже, для заборони відповідачам вчиняти дії, спрямовані на примусове списання грошових коштів з рахунків позивача, як заходу забезпечення позову суду слід з`ясувати обсяг позовних вимог і пересвідчитися, що між сторонами дійсно виник спір та існують очевидні ознаки протиправності дій відповідачів і порушуються права чи інтереси позивача. Такі заходи мають бути співмірними, адекватними та пропорційними, забезпечувати ефективний захист прав позивача, водночас запобігати порушенню прав інших осіб, не залучених до участі у справі.
Колегія суддів зауважує, що забезпечення позову не повинно завдавати непропорційної шкоди, перевищувати заявлені вимоги позивача чи бути рівнозначним задоволенню позовних вимог до розгляду справи по суті.
Згаданий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.05.2025 у справі №320/28579/24, котра врахована в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України в ході розгляду апеляційним судом даної справи.
З урахуванням викладених обставин та висновків викладених у вищезгаданих постановах Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не довів належними доказами, а суд першої інстанції не упевнився в можливості істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду за рівнозначних заявлених позовних вимог або ефективного захисту або поновлення порушених/оспорюваних прав/ інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, без вжиття заходів забезпечення позову.
Також не ґрунтується на жодній нормі матеріального права висновок суду, що невжиття заходів забезпечення позову повністю нівелює подальший розгляд справи та вирішення спору по суті між сторонами.
Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає принципу обґрунтованості та законності, а відтак підлягаю скасуванню.
Колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2025.
Керуючись ст. 150, 242, 243, 308, 287, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 по справі №520/27965/25 скасувати.
Ухвалити постанову, якою у задоволенні заяви Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" про забезпечення позову відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.В. Присяжнюк