ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

04 лютого 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/17899/24
Головуючий у першій інстанції – Косенко О. Д.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/86/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
із секретарем: Зеляк Ю.Г.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації у зв`язку з відчуженням спільного майна.

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 1/2 частину вартості відчуженого автомобіля FORD EXPLORER, 2018 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що становить 419 742,30 грн, а також понесені нею судові витрати.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що з 14 жовтня 2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління юстиції 22 жовтня 2024 року. За час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжям придбано спірний транспортний засіб, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу позивачці стало відомо, що відповідач без її згоди 17 серпня 2024 року відчужив указаний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу № 7441/2024/4830682, перереєструвавши його на ОСОБА_3 . Водночас коштів від реалізації автомобіля ОСОБА_2 позивачці не надав. Відповідно до звіту про оцінку № 231/24, складеного 10 грудня 2024 року спеціалістом автотоварознавцем ОСОБА_4 , ринкова вартість КТЗ FORD EXPLORER, 2018 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату оцінки складає 839 484,59 грн, тому на користь ОСОБА_1 слід стягнути грошову компенсацію 1/2 частки вартості спільного майна подружжя.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації у зв`язку з відчуженням спільного майна задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 частини вартості відчуженого відповідачем автомобіля - FORD EXPLORER, 2018 року випуску, ідентифікаційний номер кузову (VIN) НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 360 472,50 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 3 604,74 судового збору та 4 370,40 грн у відшкодування витрат за проведення експертизи.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неврахування судом дійсної вартості спірного автомобіля, просив скасувати рішення суду першої інстанції у частині вимог, щодо яких позов задоволено, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що з огляду на неподання ОСОБА_1 відповіді на відзив, у якому відповідачем наведено заперечення проти позову, у скаржника не виникло законодавчого обов`язку надання зазначених у ньому доказів, в тому числі, на підтвердження придбання транспортного засобу за особисті кошти, джерела отримання особистих коштів, дату їх отримання та розмір. Позивачка ці обставини не заперечувала та не спростувала, а суд першої інстанції безпідставно не звернув уваги на указані обставини.
Відповідач стверджує, що спірний автомобіль ніколи не належав до спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , оскільки був особистою приватною власністю відповідача через те, що його придбано виключно за рахунок коштів, які належали ОСОБА_2 особисто. 
Скаржник зазначав, що спільний бюджет подружжя складався виключно із заробітної плати, яку сторони отримували у АТ «Облтеплокомуненерго». Транспортний засіб придбано ОСОБА_2 за кошти, отримані від продажу 22 серпня 2019 року 1/3 частки в праві власності на трикімнатну квартиру по АДРЕСА_1 (завдаток за яку надано 17 травня 2019 року у сумі 9 300 доларів США, що еквівалентно 244 962 грн) та автомобіля SSANG YONG REXTON, 2008 року випуску, який набуто до шлюбу та продано 20 травня 2019 року за 197 775 грн, що еквівалентно 7 500 доларів США.
Відповідач указав, що продаж спірного автомобіля ним не здійснювався, оскільки транспортний засіб подаровано ОСОБА_3 , яка є його донькою. На час укладення договору дарування ОСОБА_1 , будучи обізнаною про вчинення цього правочину, щодо відчуження автомобіля не заперечувала.
Указує, що судом безпідставно взято до уваги звіт про оцінку № 231/24, складений 10 грудня 2024 року автотоварознавцем ОСОБА_4 , оскільки визначена у ньому вартість автомобіля не є середньою арифметичною ринковою вартістю: вартість була визначена експертом без урахування всіх цінових пропозицій, за якими автомобілі, аналогічні досліджуваному, пропонуються до продажу на території України; при дослідженні експерт не взяв до уваги, що транспортний засіб придбано відповідачем у пошкодженому стані після ДТП; не зважаючи на ремонт трьох і більше складових кузова цього автомобіля, експертом не зменшено його вартість на 10 %, як це вимагає Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів; експертом не обґрунтовано, чому проценти коригування вартості КТЗ у зв`язку з наявністю дефектів лонжеронів задніх визначено у розмірі 3,0 %, а у зв`язку з пошкодженням лакофарбового покриття на 1,0 %, а не більше.
ОСОБА_2 вважає, що наданий ним звіт про оцінку спірного автомобіля, проведений ФОП ОСОБА_6 з оглядом КТЗ, є належним доказом визначення вартості транспортного засобу FORD EXPLORER, 2018 року випуску, у сумі 449 435 грн, який наведених вище недоліків не містить.
У відзиві ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Доводи відзиву зводяться до того, що подача заяв по суті справи є правом, а не обов`язком учасників справи, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не була зобов`язана подавати відповідь на відзив. Відтак неподання такої відповіді не є порушенням процесуальних прав відповідача.
Позивачка стверджує, що не надавала дозволу на укладення будь-яких правочинів щодо відчуження спільного автомобіля, в тому числі повнолітній доньці відповідача, яка членом сім`ї ОСОБА_1 ніколи не була. 
Зазначає, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, тобто виходячи з дійсної ринкової вартості транспортного засобу, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 17 серпня 2022 року у справі № 545/2396/20 та від 05 листопада 2024 року у справі № 127/3135/23. При цьому вартість спірного автомобіля визначено висновком судової автотоварнознавчої експертизи від 30 квітня 2025 року. Відповідач не був позбавлений можливості ставити свої питання експерту у разі необхідності, однак не скористався таким правом. 
ОСОБА_1 вважає необґрунтованими та безпідставними доводи відповідача про придбання автомобіля FORD EXPLORER, 2018 року випуску, за власні кошти, отримані від реалізації належного йому майна, оскільки належними доказами вони не підтверджені. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника – адвоката ОСОБА_7 , відповідача та його представника – адвоката Підгорного К.Є., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого 22 травня 2019 року придбали автомобіль FORD EXPLORER, 2018 року випуску, який було зареєстровано за відповідачем та відчужено ним на користь доньки від попереднього шлюбу без письмової згоди позивачки. Зазначені обставини підтверджені матеріалами справи та не заперечувалися сторонами. Обраний позивачем спосіб захисту у вигляді стягнення грошової компенсації вартості її частки спільного майна відповідає вимогам частини другої статті 16 ЦК України.
Суд зазначив, що відповідач не надав достатніх і достовірних доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували придбання 22 травня 2019 року автомобіля FORD EXPLORER виключно за кошти від відчуження його особистого майна та відсутність у подружжя інших грошових коштів, хоча сторонами не заперечується, що відповідач продав 1/3 частки квартири та автомобіль ОСОБА_8 , які набуті ним до шлюбу та належали йому на праві особистої приватної власності.
Суд відхилив як доказ розписку про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_9 17 травня 2019 року завдатку в сумі 9 300 доларів США, зазначивши, що її складено за три місяці до укладення договору купівлі-продажу квартири, підписано лише відповідачем, докази того, що за розпискою цього дня передавались кошти, відсутні, а клопотання про допит ОСОБА_9 як свідка відповідачем не заявлялося.
Районний суд не погодився з доводами ОСОБА_2 про те, що договір дарування автомобіля FORD EXPLORER укладено ним в інтересах родини, зазначивши, що відсутні як докази взаємної згоди подружжя на його укладення, так і докази фактичного проживання однією сім`єю позивачки, відповідача та ОСОБА_3 , яка на момент укладення цього правочину була повнолітньою.
Визначаючи розмір компенсації до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 , суд виходив із даних, наведених у висновку судової автотоварознавчої експертизи від 30 квітня 2025 року, за якими ринкова вартість автомобіля FORD EXPLORER 2018 року випуску, становить 720 945 грн. Суд відхилив заперечення ОСОБА_2 щодо розміру оцінки транспортного засобу, зазначивши, що визначену висновком експерта вартість не спростовано, а посилання на порушення Методики мають суб`єктивний характер. Клопотань про проведення додаткової чи повторної експертизи сторонами не заявлялося.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.
У справі встановлено, що з 14 жовтня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_10 перебували у зареєстрованому шлюбі (т. 1 а.с. 11), який розірвано 22 жовтня 2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 235 (т. 1 а.с. 12).
20 травня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого продавець передає за плату у власність покупця транспортний засіб марки та модель: SSANG YONG REXTON, рік випуску: 2008, колір: фіолетовий, об`єм двигуна: 2696 куб. cm, VIN: НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , шасі № НОМЕР_5 . Відповідно до п. 5.1.2 цього договору перед підписанням даного договору продавець отримав від покупця у готівковій формі в якості авансу в рахунок оплати транспортного засобу грошові кошти у сумі 197 775 грн, що за офіційним курсом НБУ, який діяв на дату укладення, дорівнювало 7 500 доларів США (т. 1 а.с. 97-99). Автомобіль SSANG YONG REXTON, 2008 року випуску зареєстровано за ОСОБА_2 27 червня 2013 року, що підтверджується копією листа Територіального сервісного центру МВС № 7441 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т. 1 а.с. 94, 96).
22 травня 2019 року ОСОБА_2 на електронному аукціоні Copart придбано автомобіль FORD EXPLORER, 2018 року випуску, ідентифікаційний номер кузову (VIN) НОМЕР_2 , за ціною 12 400 доларів США, який зареєстровано ТСЦ МВС № 7441 за відповідачем з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 17 січня 2020 року № НОМЕР_6 (т. 1 а.с. 54-55) та копією листа Регіонального сервісного центру ГЦС МВС в Київській та Чернігівській областях від 01 листопада 2024 року № 31/33/05/227-аз/10-2024-217-2024 (т. 1 а.с. 14-15).
22 серпня 2019 між ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_2 , як продавцями, та ОСОБА_9 , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу трикімнатної квартири загальною площею 75,5 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Ця квартира належала продавцям в рівних частках по 1/3 частці в праві власності кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 липня 2006 року виконавчим комітетом Деснянської районної у місті Чернігові ради згідно з розпорядженням (наказом) від 05 липня 2006 року № 738, право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради 17 серпня 2006 року за реєстраційним номером 15759550, про що зроблено запис в книзі 206, номер запису 11632, згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 серпня 2006 року № 11569989, виданим КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради. Продаж квартири вчинено за 705 600 грн, які продавці отримали від покупця до підписання цього договору в повному обсязі (т. 1 а.с. 91-92). 
Згідно з копією розписки від 17 травня 2019 року ОСОБА_2 в якості завдатку (авансу) в рахунок оплати згаданої квартири отримав від ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 9 300 доларів CША, що за курсом НБУ еквівалентно 244 962 грн (т. 1 а.с. 83).
17 серпня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка є донькою відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження (т. 1 а.с. 100), укладено договір дарування транспортного засобу № 7441/2024/4830682, відповідно до умов якого відповідач передав у власність ОСОБА_3 транспортний засіб марка FORD, модель EXPLORER, 2018 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 52-53). 
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6 , спірний транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 54-55), даних про перереєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_3 матеріали справи не містять. 
Відповідно до звіту про оцінку № 231/24, складеного 10 грудня 2024 року СПД « ОСОБА_4 », який має кваліфікацію оцінювача, виготовленого на замовлення ОСОБА_1 , ринкова вартість КТЗ FORD EXPLORER, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату оцінки складає: 839 484,59 грн (т. 1 а.с. 17-33). За проведення цієї оцінки позивачка сплатила 2 000 грн (т. 1 а.с. 32, 33).
Звіт про оцінку від 28 січня 2025 року № 47/01/25, складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 , виготовлений на замовлення ОСОБА_2 , свідчить про те, що ринкова вартість КТЗ FORD EXPLORER, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату оцінки складає: 539 332 грн (т. 1 а.с. 101-116).
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 30 квітня 2025 року № 250/25-24, на виконання ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2025 року, реальна ринкова вартість автомобіля КТЗ FORD EXPLORER, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2018 року випуску на день проведення експертизи становить 720 945 грн (т. 1 а.с. 140-156).
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені ст. 65 СК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена (постанова ВС України у справі №6-54цс17 від 16 серпня 2017 року). 
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п. 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби (постанова ВС постанова від 05 квітня 2019 року справа №645/4711/15).
У постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 444/848/16-ц та від 09 грудня 2020 року у справі №301/2231/17, суд дійшов таких висновків: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна; у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Тобто, автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя. 
Згідно із ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.
Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.
Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 210/2492/19.
У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 зазначено, що судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.
Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Аналогічний правовий висновок зазначено у постановах Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 756/15452/17, від 10 квітня 2024 року у справі № 757/44969/18-ц.
Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 указував, що спірний автомобіль придбано за його особисті кошти, які ним отримано від продажу автомобіля SSANG YONG REXTON, 2008 року випуску, та 1/3 частки в праві власності на трикімнатну квартиру по АДРЕСА_1 , які належали відповідачу на праві особистої власності до укладення шлюбу.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
ОСОБА_2 , зазначаючи про те, що спірний транспортний засіб придбано за кошти від продажу належних йому на праві особистої власності до укладення шлюбу автомобіля SSANG YONG REXTON, 2008 року випуску, та 1/3 частки в праві власності на трикімнатну квартиру по АДРЕСА_1 , належних та достатніх доказів на підтвердження цих обставин не надав, про що правильно зазначив у рішенні суд першої інстанції. Колегія суддів погоджується з аналізом, проведеним судом першої інстанції наявних у справі доказів у сукупності та їх оцінкою на предмет належності, допустимості та достовірності. Наявні у справі докази не свідчать про те, що стороною відповідача спростовано у належний спосіб презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що за відсутності відповіді ОСОБА_1 на відзив, у якому відповідачем наведено заперечення проти позову у суді першої інстанції, у скаржника не виникло законодавчого обов`язку надання зазначених у ньому доказів, в тому числі, на підтвердження придбання транспортного засобу за особисті кошти, джерела та дату їх отримання і розмір цих коштів. Ці твердження відповідача ґрунтуються на невірному та довільному розумінні та трактуванні норм процесуального права, адже кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 зазначав, що спільний сімейний бюджет сторін складався виключно із заробітної плати, якої було недостатньо для придбання транспортного засобу. Стверджував, що спірний автомобіль ним придбано за кошти, отримані від продажу 22 серпня 2019 року 1/3 частки в праві власності на трикімнатну квартиру по АДРЕСА_1 (завдаток за яку надано 17 травня 2019 року у сумі 9300 доларів США, що еквівалентно 244 962 грн) та автомобіля SSANG YONG REXTON, 2008 року випуску, який набуто до шлюбу, та продано 20 травня 2019 року за 197 775 грн, що еквівалентно 7500 доларів США.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність цих доводів відповідача, виходячи з наступного.
На підтвердження тверджень про отримання 17 травня 2019 року від ОСОБА_9 грошових коштів у розмірі 9 300 доларів США ОСОБА_2 надано копію розписки про отримання завдатку за трикімнатну квартиру по АДРЕСА_1 . Суд першої інстанції правильно зазначив, що наведена розписка не містить підпису особи, яка передавала кошти. Докази того, що гроші у такій сумі за цією розпискою дійсно були передані скаржнику, матеріали справи не містять, ОСОБА_9 , як свідок, судом не допитувався. Договір купівлі-продажу квартири укладено 22 серпня 2019 року, тобто через три місяці потому, а сума завдатку (244 962 грн) становить понад 34 % від вартості квартири (705 600 грн), що є нетиповим для цивільного обороту та суперечить звичайній практиці укладення договорів купівлі-продажу нерухомості. Така диспропорція викликає обґрунтовані сумніви щодо правдивості доводу про реальний зв`язок зазначеного завдатку з ціною конкретної квартири, про що правильно указав суд першої інстанції, відхиливши розписку, як доказ придбання майна за особисті кошти відповідача.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено належними доказами доводи про спрямування коштів від продажу автомобіля SSANG YONG REXTON, 2008 року випуску саме на придбання спірного автомобіля FORD EXPLORER, 2018 року випуску. Взаємозв`язок зазначених фінансових операцій у належний спосіб не доведено. Таким доказом могла би бути виписка із банківського рахунку відповідача про зарахування коштів від продажу авто та їх наступне перерахування на придбання іншого транспортного засобу або інші фінансові документи, які б дозволили достеменно установити як джерело походження коштів, так і спрямування витрат, тощо. 
Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що презумпція спільності майна подружжя не спростована ОСОБА_2 , тоді як тягар доказування у цій справі покладено саме на нього. Отже, суд першої інстанції вірно виснував, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.
Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції безпідставно не урахував обставини дарування, а не продажу, автомобіля доньці відповідача ОСОБА_3 , є необґрунтованими з огляду на таке.
Згідно зі ст. 60, 65 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності, а розпорядження таким майном можливе лише за взаємною згодою обох із подружжя, незалежно від форми відчуження — продажу, дарування, міни чи іншого правочину.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність згоди ОСОБА_1 на відчуження спірного транспортного засобу шляхом дарування. Крім того, зміна правової форми відчуження (з продажу на дарування) не впливає на обов`язок отримання згоди другого з подружжя, оскільки вирішальним є сам факт розпорядження спільним майном, а не характер зустрічного надання чи його відсутність.
Суди неодноразово зазначали, що відсутність письмової згоди одного з подружжя на відчуження спільного майна є самостійною підставою для ігнорування відповідних доводів сторони, незалежно від того, як саме кваліфікується правочин – як оплатний чи безоплатний. Отже, твердження скаржника фактично зводяться до спроби обійти імперативні норми сімейного законодавства шляхом формальної перекваліфікації правочину, що не може бути прийнято судом та не створює правових наслідків.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано не врахував наведені доводи ОСОБА_2 , а висновки суду відповідають встановленим фактичним обставинам справи та вимогам матеріального права.
Помилковим є твердження відповідача про те, що суд безпідставно поклав в основу рішення висновок судової автотоварознавчої експертизи від 30 квітня 2025 року № 250/25-24 через наявність в ньому численних невідповідностей.
Як свідчать матеріали справи, визначення ринкової вартості спірного транспортного засобу здійснювалося судом з урахуванням висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 30 квітня 2025 року № 250/25-24, яка призначено та проведено у встановленому процесуальним законом порядку.
Відповідно до ст. 103–104, 108 ЦПК України висновок судового експерта є самостійним, належним та допустимим доказом, який має пріоритетне значення порівняно з позасудовими документами, зокрема звітами про оцінку, складеними на замовлення сторін. Експертний висновок стосується предмету доказування, експерта попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за завідомо неправдивий висновок та/або за ст. 385 КК України за відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків.
Крім того, матеріали справи не містять належних доказів того, що: експертний висновок від 30 квітня 2025 року № 250/25-24 є неповним або суперечливим; під час проведення експертизи було порушено вимоги чинного законодавства; скаржник заявляв обґрунтовані клопотання про призначення повторної чи додаткової експертизи, які були безпідставно відхилені судом.
За таких обставин твердження ОСОБА_2 щодо неточностей у висновку фактично зводяться до його суб`єктивних міркувань про необхідність зниження вартості предмета оцінки, довільного переоцінювання доказів, що відповідно до усталеної судової практики не належить до повноважень суду апеляційної інстанції, якщо суд першої інстанції надав належну оцінку доказам із дотриманням вимог ст. 89, 263 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстави для скасування судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.
У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду без змін, новий розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2025 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 лютого 2026 року. 

Головуюча: Н.В. Шитченко 

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова