РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2026 року 	м. Рівне	№460/19829/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Рубіна Н.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:
позивача: представник Боюка В.В., третьої особи на стороні позивача: Адвокат Боюка В.В.
відповідача: представник не прибув, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Адвокат Боюка Володимир Васильович 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача адвокат Боюка Василь Володимирович (далі – третя особа) звернулися до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 25.11.2025) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просять суд: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо обмеження права ОСОБА_1 на інформацію; 2) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо порушення права ОСОБА_1 на правову допомогу, що реалізувалася за дорученням та в його інтересах шляхом звернення Адвоката Боюки Володимира Васильовича із адвокатським запитом від 18 вересня 2025 року про надання інформації ОСОБА_1 ; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надати інформацію: копії рішень, прийнятих відповідачем щодо ОСОБА_1 , нарахувань (розрахунків) та проведених виплат коштів, виду (призначення) і суми таких виплат, надати доступ до його пенсійної справи для отримання інформації (обізнаності) із першоджерел, які формуються та перебувають у відповідача, в тому числі інформацію запитувану в адвокатському запиті від 18 вересня 2025 року; 4) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області щодо порушення права ОСОБА_1 на правову допомогу, що реалізувалася за дорученням та в його інтересах шляхом звернення Адвоката Боюки Володимира Васильовича із адвокатським запитом від 4 листопада 2025 року про надання інформації ОСОБА_1 ; 5) зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області надати запитувану інформацію та ознайомити із запитуваною інформацією щодо ОСОБА_1 , у відповідності до адвокатського запиту від 04 листопада 2025 року; 6) стягнути з державного бюджету України моральну шкоду в сумі 323457 (триста двадцять три тисячі чотириста п`ятдесят сім) гривень, завдану органом державної влади - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області. Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивач звернувся до відповідача з адвокатськими запитами від 18.09.2025 та від 04.11.2025. У відповідь на запит від 18.09.2025 отримав лист, яким відмовлено у наданні інформації, оскільки не долучено посвідчену адвокатом копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та відсутня згода довірителя на обробку персональних даних. У відповідь на запит від 04.11.2025 на електронну пошту представника позивача 10.11.2025 від відповідача надійшов лист інформування про відправку відповіді на його адвокатський запит позивачу особисто. В частині інформації, ознайомлення з такою, отримання документів тощо таке інформування не містило жодної запитуваної в інтересах позивача інформації. Як інформацію позивачу, так і його представнику не надано, ознайомлення із запитуваною інформацією не забезпечено, протиправні дії відповідача продовжуються, що свідчить про його намір дотримуватися протиправної поведінки, обмежувати права позивача, здійснювати їх порушення, у відповідності до викладених у позовній заяві обставин та підстав. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав. Просить позов вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав. На обґрунтування заперечення зазначає, що інформація яку витребовував адвокат Боюка В.В. по ОСОБА_1 та документи у запиті від 18.09.2025 № 2 (зареєстровано у Головному управлінні 19.09.2025 за № 17419/8) в силу Законів України «Про інформацію», «Про захист персональних даних» містять конфіденційну інформацію про фізичну особу, яка не може бути розголошена іншим особам без згоди особи якої стосується така інформація. Тому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області листом від 25.09.2025 за № 1700-0202 8/72589 було повідомлено, що така інформація може бути надана після надання згоди особи якої вона стосується, а саме ОСОБА_1 . 04.11.2025 адвокатом Боюкою В.В. було подано адвокатський запит (зареєстрований 04.11.2025 за 21091/8) до якого долучено доповнення до договору, що дає право на розголошення конфіденційної інформації про особу. У своїх адвокатських запитах, адвокат Боюка В.В. просив запитувану інформацію та документи направити на адресу ОСОБА_1 та при можливості також направити на вказану електронну адресу. Листом від 10.11.2025 за № 1700-0202-8/84705 повідомлено, що всю запитувану інформацію та додатки було направлено на адресу, що вказана у запиті адвоката. Відповідно до скріншоту із системи електронний документообіг вбачається, що лист з додатками від 10.11.2025 за № 1700-0202-8/84706 було направлено на адресу ОСОБА_1 поштовим відправленням. Вважає, що Головне управління діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також відповідачем зауважено, що вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню оскільки жодних доводів щодо завдання моральних страждань Головним управлінням не наведено. Просить в задоволенні позову відмовити повністю.
Позовна заява надійшла до суду 29.10.2025.
Ухвалою суду від 03.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
06.11.2025 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 10.11.2025 вказане клопотання позивача задоволено. Вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 26.11.2025 о 09:00 год. 
25.11.2025 від позивача надійшла заява про зміну предмету позову.
26.11.2025 в підготовчому засіданні, ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа заяву про зміну предмету позову прийнято до розгляду разом із первісним позовом. Встановлені строки для подання заяв по суті. Підготовче засідання відкладено.
В судовому засіданні 12.01.2026 ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа, задоволено заяву представника позивача про участь позивача, його представника та третьої особи в наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.
Ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа від 12.01.2026, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 21.01.2026 об 09:00год.
В судовому засіданні 21.01.2026 представник позивача та третя особа підтримали позицію, викладену у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову з тих же підстав.
Представник відповідача в судовому засіданні 21.01.2026 надав пояснення, аналогічні змісту відзиву.
В судовому засіданні 02.02.2026 представник позивача та третя особа позивача надали додаткові усні пояснення в яких повторно звертають увагу суду на те, що відзив по первісних позовних вимогах поданий відповідачем з пропущенням строку, встановленого судом. Крім того, звертають увагу на те, що докази направлення відповіді на адвокатський запит від 04.11.2025 відповідачем не надані, оскільки відсутній опис вкладення, а також немає доказів отримання позивачем таких документів. Зазначають, що ні позивач, ні його представник, ні третя особа таких документів не отримували. Посилаються на порушення відповідачем вимог Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних.
Представник відповідача в судове засідання 02.02.2026 не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Через відділ документального забезпечення суду через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Ухвалою суду від 02.02.2025 без оформлення окремого документа, суд, враховуючи, що в судовому засіданні 21.01.2026 представник відповідач висловив свою позицію стосовно предмету спору, судом з`ясовано всі обставини справи та досліджено наявні у ній докази, вирішено продовжити розгляд справи за відсутності відповідача (його представника), тим самим задовольнивши клопотання останнього.
Заслухавши учасників справи, розглянувши заяви по суті, з`ясувавши обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд враховує наступне.
За нормами ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 34 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч.1).
Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч.2).
Кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею (ч.3).
За змістом ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076), який надає адвокату право отримувати на адвокатський запит інформацію та документи, необхідні для надання правової допомоги клієнту.
Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону № 5076, адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного згідно із Законом України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Згідно з п.1 ч. 1 ст. 20 Закону № 5076, під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).
Статтею 24 Закону № 5076 встановлено, що адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту.
До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.
Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства.
Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом (ч. 1).
Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.
У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.
У разі якщо задоволення адвокатського запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як десять сторінок, адвокат зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір таких витрат не може перевищувати граничні норми витрат на копіювання та друк, встановлені Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" (ч. 2).
Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом (ч. 3).
Положенням ст. 5 Закону України від 02.10.1992 № 2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон № 2657), визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та медіа про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію. Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 6 Закону № 2657).
Частинами першою та другою статті 7 Закону № 2657 передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації (ч. 1). 
Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. 
Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. 
Надання доступу до інформації, усунення порушень права на інформацію та оскарження відмови або бездіяльності щодо надання інформації здійснюються відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 2).
За змістом інформація поділяється на такі види, зокрема: інформація про фізичну особу (ст. 10 Закону № 2657).
Відповідно до ч. 1. 2 ст. 10 Закону № 2657, інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (ч. 1).
Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.
Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом (ч. 2).
Приписами ч. 1, 2 ст. 21 Закону № 2657 встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація (ч. 1).
Конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом.
Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.
У разі, якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду (ч. 1 ст. 31 Закону № 2657).
Правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних регулюються Законом України «Про захист персональних даних» (далі Закон № 2997), який спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних.
Стаття 2 Закону № 2997 передбачає, зокрема, що обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем; одержувач - фізична чи юридична особа, якій надаються персональні дані, у тому числі третя особа; персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця; суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються.
Відповідно до ч. 1, 2, Закону № 2997, об`єктами захисту є персональні дані (ч. 1)
Персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень (ч. 2).
За змістом ч. 5, 6 ст. 6 Закону № 2997, обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством (ч.5).
Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 6).
Згідно із ч. 1, 2 ст. 14 Закону № 2997 поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних (ч. 1).
Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав людини та для проведення Всеукраїнського перепису населення (ч. 2).
Володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов`язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних (ч. 1 ст. 24 Закону № 2997).
За змістом рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2- рп/2012, інформацією про особисте та сімейне життя особи (персональними даними) є будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що у випадку, якщо адвокатом запитується інформація про клієнта з обмеженим доступом, а саме: конфіденційна інформація (персональні дані), такий запит має відповідати вимогам, які передбачені вимогами Законів України № 5076, № 2657, № 2997, положення яких наведені вище по тексту. Як приклад, таким підтвердженням повноважень адвоката може бути договір про надання правової допомоги, в пунктах якого мають міститись чітко визначені повноваження адвоката щодо отримання персональних даних клієнта, додаток до договору або письмове волевиявлення клієнта у вигляді згоди, оскільки необхідність підтвердження повноважень на отримання адвокатом інформації з обмеженим доступом обумовлена обов`язками володільця персональних даних забезпечити належний захист персональних даних від незаконного доступу до них, що прямо передбачено статтями 10 та 24 Закону України «Про захист персональних даних».
Матеріалами справи стверджується, що 18.09.2025 представником позивача адвокатом Боюкою В.В. направлений адвокатський запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Згідно поданого запиту, представник позивача просив надати інформацію та підтверджуючі документи, в тому числі надати відповідні рішення про нарахування, перерахунок, протоколи перерахунку, розпорядження, розрахунки, про нарахування органами ПФУ ОСОБА_1 , а також вказати підставу, вид та період нарахування (перерахунку), й виплату йому коштів, в тому числі на виконання Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року у справі № 460/51088/22 з липня 2023 року по даний час, зазначивши чітко період, час, суми виплат. Також просив надати інформацію та підтверджуючі її документи, в тому числі надати відповідні рішення про нарахування, перерахунок, протоколи перерахунку, розпорядження, розрахунки, про нарахування органами ПФУ ОСОБА_1 , вказати підставу, вид та період нарахування (перерахунку), виплату їй коштів на виконання Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року у справі № 460/5812/25 з вересня 2025 року по час надання відповіді на цей запит, зазначивши чітко період, час, суми виплат. Крім того, просив зазначити, які заходи по виконанню рішень судів у справі № 571/1276/14-а були вчинені органами ПФУ станом на даний час щодо нарахування та виплати присуджених коштів на користь ОСОБА_1 , надавши докази вжиття таких заходів, в тому числі відповідні рішення, протоколи, розрахунки, відомості про нарахування, вказати вид та період нарахування (перерахунку), виплату коштів на виконання рішень судів у вказаній справі, надати підтверджуючі документи, чітко зазначити період, час та суми виплат, період та підставу нарахувань на виконання рішень судів у зазначеній справі. Також просив надати інші (не охоплені вище запитуваними, попередніми абзацами цього запиту) відповідні рішення (протоколи, відомості, розпорядження тощо) про нарахування (перерахунок) ОСОБА_1 за період з 1 січня 2014 року по час надання відповіді на цей запит. Окремо просив повідомити про стан розгляду письмової заяви та порушених питань, викладених ОСОБА_1 на особистому прийомі 31 березня 2025 року, надати запитувану ним інформацію, пояснити причини відмови у наданні інформації без оформлення письмового рішення про відмову, ненадання копій запитуваних рішень, що стосуються його особисто. Інформація потрібна для здійснення повноважень представника в адміністративній справі із виконання рішень судів у вказаних справах, з`ясування обставин нарахування органами ПФУ ОСОБА_1 коштів, їх виплату як пенсій, доплат, компенсаційних виплат тощо за період з 1 січня 2014 року то даний час, реалізації прав ОСОБА_1 на соціальне та пенсійне забезпечення.
Відповідь на запитувану інформацію та документи просив направити на адресу ОСОБА_2 та при можливості також направити на вказану в запиті електронну пошту.
До вказаного запиту адвокатом позивача долучені в якості додатків: копія ордеру про правову допомогу ОСОБА_1 від 16.08.2013, серія ЧК № 016402; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 460 від 27.02.2012.
Адвокатський запит направлений відповідачу електронною поштою та підписаний кваліфікованим та удосконаленим електронним підписом.
Наведений запит отриманий відповідачем 19.09.2025 та зареєстрований 19.09.2025 за № 17419/8, про що зазначено останнім у відповіді на такий запит від 25.09.2025 № 1700-0202-8/72589.
За змістом відповіді відповідача від 25.09.2025 № 1700-0202-8/72589, яка направлена засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_1 25.09.2025 за вихідним номером відправлення № 1148 (а. с. 200), останній, крім посилань на норми чинного законодавства зазначив наступне: «…Оскільки адвокатський запит оформлений неналежним чином (зокрема, не долучено посвідчену адвокатом копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, згоду ОСОБА_1 як суб`єкта персональних даних на обробку персональних даних), то у наданні інформації/документів відмовлено. У разі долучення до запиту документів, визначених частиною 1 статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», та надання від ОСОБА_1 як суб`єкта персональних даних згоди на обробку персональних даних, Ваш запит буде розглянуто відповідно до норм законодавства. Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства.».
Розглянувши підстави відповідача для відмови у наданні інформації та документів на запит, суд зазначає таке.
Щодо ненадання адвокатом до адвокатського запиту належним чином посвідченої копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, то такі посилання відповідача є безпідставними, позаяк така копія представником позивача була долучена, про що зазначено у додатках до запиту. 
Разом з тим, враховуючи наведені вище положення права, суд погоджується із відповідачем щодо ненадання інформації та документів, які стосуються ОСОБА_1 по даному запиту безпосередньо його адвокату Боюці Володимиру Васильовичу, з огляду на те, що дійсно, представником позивача, як адвокатом, не надано згоди ОСОБА_1 на обробку та поширення його персональних даних. Тому відмова відповідача, яка стосується надання таких персональних даних безпосередньо адвокату, з цих підстав є правомірною.
Проте, тут варто звернути увагу на те, що представник позивача просив також запитувану інформацію та документи направити на адресу ОСОБА_1 , який є суб`єктом персональних даних в розумінні ст. 4 Закону № 2297.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 2297, особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними.
Згідно з п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 8 Закону № 2297 суб`єкт персональних даних має право: знати про джерела збирання, місцезнаходження своїх персональних даних, мету їх обробки, місцезнаходження або місце проживання (перебування) володільця чи розпорядника персональних даних або дати відповідне доручення щодо отримання цієї інформації уповноваженим ним особам, крім випадків, встановлених законом; на доступ до своїх персональних даних.
З огляду на викладене, судом встановлено, що відповідач всупереч вимогам Закону № 2297 безпідставно не надав ОСОБА_1 запитувану інформацію та документи, які його ж і стосуються.
Отже дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо обмеження права ОСОБА_1 на інформацію згідно адвокатського запиту від 18.09.2025, є протиправними, тому в цій частині позову вимоги підлягають до задоволення.
Щодо адвокатського запиту від 04.11.2025.
За змістом цього запиту представник позивача просив надати інформацію та підтверджуючі документи, в тому числі надати відповідні рішення про нарахування, перерахунок, протоколи перерахунку, розпорядження, розрахунки тощо про нарахування органами ПФУ ОСОБА_1 , а також вказати підставу, вид (пенсія, доплата, відшкодування, субсидія, заборгованість за попередні періоди, індексація відповідних виплат, виплати на виконання рішення (вказати якого, за який період) суду, інші виплати тощо, які були нараховані та здійснені), період нарахування (перерахунку), й виплату йому коштів за весь період перебування на обліку ОСОБА_3 в органах Пенсійного фонду, надати відповідні виписки та платіжні доручення про виплату коштів, тобто підтвердити факт відповідних нарахувань та виплат за кожен місяць за період перебування цієї особи на обліку. Також просив надати інші відповідні рішення (протоколи, відомості, розпорядження тощо) про нарахування (перерахунок) ОСОБА_1 за період з 1 січня 2014 року по час надання відповіді на цей запит, тобто повну та детальну інформацію. Крім того, просив зазначити, які заходи по виконанню рішень судів у справі № 71/1276/14-а були вчинені органами ПФУ щодо нарахування та виплати присуджених коштів на користь ОСОБА_1 , надавши докази вжиття таких заходів, в тому числі відповідні рішення, протоколи, розрахунки, відомості про нарахування., вказати вид та період нарахування (перерахунку), виплату коштів на виконання рішень судів у вказаній справі, падати підтверджуючі документи, чітко зазначити період, час та суми виплат, період та підставу нарахувань на виконання рішень судів у зазначеній справі. Також просив надати інформацію та підтверджуючі її документи, в тому числі надати відповідні рішення про нарахування, перерахунок, протоколи перерахунку, розпорядження, розрахунки, про нарахування органами ФУ ОСОБА_1 , вказати підставу, вид та період нарахування (перерахунку) на виконання Рішень Рівненського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року у справі № 460/51088/22 та від 21 травня 2025 року у справі № 460/5812/25 по час надання відповіді на цей запит, зазначивши чітко період, час, суми, їх складові нарахувань та виплат по даний час. Окремо просив повідомити про стан розгляду письмової заяви та порушених питань, викладених ОСОБА_1 на особистому прийомі 31 березня 2025 року, надати запитувану ним інформацію, пояснити причини відмови у наданні інформації без оформлення письмового рішення про відмову, ненадання копій запитуваних рішень, що стосуються його особисто. Інформація потрібна для здійснення повноважень представника із виконання рішень судів у вказаних справах, з`ясування обставин нарахування органами ПФУ ОСОБА_1 коштів, їх виплату як пенсій, доплат, компенсаційних виплат, заборгованості тощо та їх складу, в першу чергу за період з 1 січня 2014 року по цей час, реалізації прав ОСОБА_1 на соціальне та пенсійне забезпечення, судовий захист. Відповідь на запитувану у цьому запиті інформацію та документи просив направити на адресу ОСОБА_1 та по можливості також направити на вказану вище електронну пошту.
До вказаного запиту були долучені: копія Ордеру про правову допомогу ОСОБА_1 від 16.08.2013 року Серія ЧК № 16402; копія Ордеру про правову допомогу ОСОБА_1 від 07.03.2023 року Серія AI № 1365700; копія Свідоцтва про право на заняття адвокатського діяльністю № 460 від 27.02.2012; копія Доповнення до Договору від 31 жовтня 2025 року, що містить згоду ОСОБА_1 та надає адвокату право на отримання будь-якої інформації щодо нього.
Адвокатський запит направлений відповідачу електронною поштою та підписаний кваліфікованим та удосконаленим електронним підписом.
Наведений запит отриманий відповідачем 04.11.2025 та зареєстрований 04.11.2025 за № 21091/8, про що зазначено останнім у відповіді на такий запит від 10.11.2025 № 1700-0202-8/84706.
Дослідивши адвокатські запити від 18.09.2025 та від 04.11.2025, суд зазначає, що запит від 04.11.2025 фактично дублює запит від 18.09.2025. Тобто обидва запити стосуються однієї і тієї ж запитуємих інформації та документів. 
За змістом відповіді відповідача від 10.11.2025 № 1700-0202-8/84706, яка направлена засобами поштового зв`язку простою кореспонденцією на адресу ОСОБА_1 10.11.2025 за вихідним номером відправлення № 1334 (а. с. 203-204), та його адвокату ОСОБА_4 10.11.2025 в т. ч. повідомлення на електронну адресу (а. с. 202), відповідач вказав наступне: «… Згідно з електронною пенсійною справою, ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності II групи у розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". На виконання рішення Рокитнівського районного суду від 09.10.2014 у справі № 571/1276/14-а проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статей 39, 50, 54, 37, 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 07.02.2014 по 02.08.2014 та нараховано доплату в сумі 43201,54 грн. На виконання рішення Рокитнівського районного суду від 16.03.2016 у справі № 571/1276/14-а проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статей 39, 50, 54, 37, 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.02.2014 по 06.02.2014 та нараховано доплату в сумі 1583,52 грн. Кошти в сумі 43201,54 грн, нараховані на виконання рішення Рокитнівського районного суду від 09.10.2014 у справі № 571/1276/14-а, було включено у додаткові відомості на виплату пенсій через установу уповноваженого банку на липень 2019 року. Кошти в сумі 1583,52 грн, нараховані на виконання рішення Рокитнівського районного суду від 16.03.2016 у справі Nє 571/1276/14-а, було включено у додаткові відомості на виплату пенсій через установу уповноваженого банку на квітень 2020 року. На виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 у страві № 460/51088/22, окремої ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 30.01.2024, постанови про відкриття виконавчого провадження Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.12.2023 ВП № 3497489 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 19.06.2022 по 31.03.2024 та нараховано доплату в сумі 200218,00 грн. Виплата пенсії, нарахованої на виконання вищезазначеного судового рішення буде проводитися з урахуванням норм Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фону України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821, в межах бюджетних асигнувань. В жовтні 2025 у додаткові відомості на виплату пенсій через установу уповноваженого банку включено кошти на виплату боргу у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень" від 14.07.2025 № 821 в загальній сумі 187,35 грн. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 у справі № 460/5812/25 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, передбаченої статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік», щомісячно з урахуванням раніше виплачених коштів з 27.09.2024. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області 17.06.2025 за №|700-0802-8/44016 подано апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 у справі № 460/5812/25. Станом на дату розгляду запиту постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 460/5812/25 до Управління не надходила. Інформація про особистий прийом ОСОБА_2 31.03.2025 в журналі особистого прийому громадян громадської приймальні Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відсутня. До відома: призначення та виплата пенсій в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області проводиться з використанням централізованої Підсистеми "Призначення та виплата пенсій", впровадженої в експлуатацію з вересня 2018 року, в зв`язку у чим відсутні технічні можливості надання довідок про виплату пенсії до зазначеного періоду.
До наведеної відповіді відповідачем долучені: сканкопії рішень з електронної справи ОСОБА_1 з 01.01.2024, довідка про розмір призначеної та виплаченої пенсії з 01.09.2018.
Щодо додатків, то суд звертає увагу на технічну помилку у даті наданих рішень про перерахунок пенсії ОСОБА_1 - фактично надані з 01.01.2014, а не з 01.01.2024, як зазначив відповідач у відповіді на запит, що стверджується долученими до відповіді на запит доказами.
В судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що ним були надані всі наявні у нього рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2014 року. Інших рішень немає.
Зважаючи на викладене, у суду не викликає сумніву, що відповідачем надано повну, точну та достовірну інформацію на запит позивача від 04.11.2025 разом із запитуваними документами. 
За наведених обставин, судом не встановлено протиправності дій відповідача щодо обмеження права ОСОБА_1 на інформацію за адвокатським запитом від 04.11.2025, тому в цій частині позову, вимоги є безпідставними та необґрунтованими, як наслідок, задоволенню не належать.
Вимоги зобов`язального характеру є похідними від вимог про визнання протиправними дій.
Суд нагадує, що запит від 04.11.2025 фактично дублює запит від 18.09.2025. Тобто обидва запити стосуються однієї і тієї ж запитуємих інформації та документів. 
Оскільки відповідачем надано всю інформацію та всі документи на адвокатський запит від 04.11.2025, то правові підстави зобов`язувати повторно надати ідентичну інформацію та документи на запит від 18.09.2025, відсутні. Отже вимоги зобов`язального характеру також задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо порушення права ОСОБА_1 на правову допомогу, що реалізувалася за дорученням та в його інтересах шляхом звернення Адвоката Боюки Володимира Васильовича із адвокатським запитом від 18 вересня 2025 року про надання інформації ОСОБА_1 та від 04 листопада 2025 року про надання інформації ОСОБА_1 , то суд зауважує, що правова допомога надається адвокатами (професійна правнича допомога) відповідно до Закону № 5076 та іншими суб`єктами (законними представниками, органами влади/місцевого самоврядування для БПД) відповідно до Конституції України (ст. 59) та Закону «Про безоплатну правничу допомогу». Вона охоплює захист, представництво, консультації, складання документів.
Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 в повній мірі скористався правом на правовий захист, позаяк укладений відповідний договір від 01.01.2013 із доповненнями до договору від 31.10.2025 про надання правничої допомоги з адвокатом Боюкою В.В. 
В свою чергу, адвокат виконує свої обов`язки, визначені таким договором, зокрема, завертається з адвокатськими запитами до відповідача, звертається в інтересах свого клієнта до суду з позовами. 
Доказів того, що відповідач порушив право ОСОБА_1 на отримання правової допомоги від адвоката Боюки В.В., матеріали справи не містять і судом таких доказів не здобуто, тому в наведених позовних вимогах слід відмовити.
Щодо посилань представника позивача та третьої особи на пропущення відповідачем строку надання відзиву по первісних позовних вимогах.
Як наведено вище по тексту, ухвалою суду від 03.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою було встановлено відповідачу 15 денний строк для подання відзиву.
В подальшому, 06.11.2025 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 10.11.2025 вказане клопотання позивача задоволено. Вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 26.11.2025 о 09:00 год.
За змістом п. 12) ч. 2 ст. 180 КАС України, у підготовчому засіданні суд встановлює строки для подання відповіді на відзив та заперечення.
25.11.2025 від позивача надійшла заява про зміну предмету позову.
26.11.2025 в підготовчому засіданні, ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа, заяву про зміну предмету позову прийнято до розгляду разом із первісним позовом. Встановлені строки для подання заяв по суті, зокрема, відповідачу 15 денний строк. Підготовче засідання відкладено.
Таким чином, початок 15 денного строку для подання відповідачем відзиву на позов, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, слід обраховувати з 27.11.2025 (з наступного дня після проведення підготовчого засідання 26.11.2025, в якому встановлені строки для подання заяв по суті справи). 
Останнім днем такого 15 денного строку для подання відповідачем відзиву на позов, є 11.12.2025 до 24год.
Судом встановлено, що відзив відповідача надійшов через систему «Електронний суд» 11.12.2025.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність пропущення відповідачем процесуального строку для подання відзиву на позов, тому посилання представника позивача та третьої особи на пропущення відповідачем строку надання відзиву по первісних позовних вимогах, є безпідставними.
Щодо посилань представника позивача та третьої особи на те, що докази направлення відповіді на адвокатський запит від 04.11.2025 відповідачем не надані, оскільки відсутній опис вкладення, а також немає доказів отримання позивачем таких документів. При цьому, ні позивач, ні його представник, ні третя особа таких документів не отримували. 
Так, абзацом 8 пункту 10 розділу ІV Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 № 13-1 (зареєстрована у Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 за № 991/27436), передбачено, що якщо відповідь на звернення містить інформацію з обмеженим доступом, включаючи відомості з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру, або інші повідомлені особою відомості для призначення, перерахунку пенсії, допомоги, іншої виплати (далі - пенсія), поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, то така відповідь надсилається через мережу Інтернет у зашифрованому вигляді з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису (у разі надання заявником сертифікату шифрування кваліфікованого електронного підпису заявника, згенерованого будь-яким кваліфікованим надавачем електронних довірчих послуг), або поштовим відправленням за адресою, зазначеною у пенсійній (обліковій) справі одержувача як його місце проживання (місцеперебування), а у разі розбіжностей у повідомлених заявником відомостях про особу з даними пенсійної (облікової) справи або неможливості ідентифікувати особу заявника на адресу електронної пошти заявника надсилається відмова у задоволенні звернення із зазначенням причин такої відмови.
Відповідач стверджує, що Адвокатом Боюкою В.В. не було надано сертифікат шифрування кваліфікованого електронного підпису, згенерований будь-яким кваліфікованим надавачем електронних довірчих послуг, тож у Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області була відсутня можливість направити інформацію через систему електронного зв`язку, оскільки не мало змоги зашифрувати запитувану інформацію.
Суд погоджується із такими доводами відповідача, позаяк доказів того, що представником позивача було надано сертифікат шифрування кваліфікованого електронного підпису, згенерований будь-яким кваліфікованим надавачем електронних довірчих послуг, суду не надано і судом не встановлено. 
Як наведено вище по тексту даного рішення, відповідь відповідача на адвокатський запит від 04.11.2025, № 1700-0202-8/84706 від 10.11.2025, направлена засобами поштового зв`язку простою кореспонденцією (простим листом) на адресу ОСОБА_1 10.11.2025 за вихідним номером відправлення № 1334 (а. с. 203-204), та його адвокату Боюці Володимиру Васильовичу 10.11.2025 в т. ч. повідомлення на електронну адресу (а. с. 202). До відповіді, яка направлена позивачу, відповідачем долучені всі рішення, якій приймались відповідачем щодо обчислення, перерахунку пенсії позивача, починаючи з 01.01.2014. Такі документи долучені відповідачем і до матеріалів даної адміністративної справи.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про поштовий зв`язок», лист - поштове відправлення масою до 2 кілограмів, що містить письмове повідомлення або документи, вкладене в поштовий конверт або оформлене іншим чином, що не дає змоги третім особам ознайомитися з його змістом; пересилання поштових відправлень - перевезення пошти від відправника до одержувача, включаючи операції з її приймання, обробки та доставки (вручення); поштова безпека - визначений законодавством комплекс заходів, спрямованих на захист таємниці інформації у поштовому зв`язку, збереження поштових відправлень та засобів поштового зв`язку; поштове відправлення - письмова кореспонденція або посилка, або відправлення ЕМS, адресовані адресату (одержувачу), оформлені відповідно до законодавства та прийняті оператором поштового зв`язку до пересилання; просте поштове відправлення - листи, поштові картки, які приймаються для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляються/вручаються без розписки; реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачою розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку (шляхом проставляння письмового або електронного підпису) або з фіксацією технічними засобами; розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.
Згідно з пп.9-10, 13 п. 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009р. № 270 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2023р. № 1071), повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплату коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача (пп.9); поштове відправлення з післяплатою - внутрішнє поштове відправлення з оголошеною цінністю, міжнародне реєстроване поштове відправлення, під час подання якого відправник доручає оператору поштового зв`язку стягнути визначену ним суму вартості відправлення з адресата (одержувача) і переслати її поштовим переказом або шляхом переказу коштів (пп.10); рекомендоване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення, відстежується в системі оператора поштового зв`язку на шляху пересилання відправлення та вручається одержувачу з підтвердженням вручення (пп.13).
За змістом п. 8 Правил, до внутрішніх поштових відправлень належать, зокрема, листи - прості, рекомендовані, реєстровані з оголошеною цінністю.
З огляду на викладене, суд зазначає, що оформлення поштової кореспонденції простим листом не передбачає ні опису вкладення (опис вкладення стосується цінних листів, тощо), ні повідомлення про вручення (стосується листів рекомендованих з повідомленням, тощо). При цьому, чинне законодавство, в тому числі і Положення № 13-1 не встановлює обов`язку для відповідача направляти відповідь на звернення, яка містить інформацію з обмеженим доступом, включаючи відомості з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру, або інші повідомлені особою відомості для призначення, перерахунку пенсії, допомоги, іншої виплати (далі - пенсія), поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, лише рекомендованим листом чи листом, реєстрованим з оголошеною цінністю.
Тобто у відповідача, у даному випадку, є альтернативна у виборі виду поштового відправлення відповіді на звернення, що і було вчинено останнім.
Водночас обов`язок доставити таку поштову кореспонденцію та відповідальність за неналежне виконання такого обов`язку несе оператор поштового зв`язку згідно із Законом України «Про поштовий зв`язок» (ст.22, 32-33 вказаного Закону).
За наведених обставин, наведені вище доводи представника позивача та третьої особи, теж є безпідставними та необґрунтованими.
Щодо порушення відповідачем вимог Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних.
Конвенція про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних (далі – Конвенція) ратифікована Україною Законом «Про ратифікацію конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних та додаткового протоколу до конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних стосовно органів нагляду та транскордонних потоків даних» 06.07.2010 № 2438-VI.
Приписами ст. 1 Конвенції визначено, що її метою є забезпечення на території кожної Сторони для кожної особи, незалежно від її громадянства або місця проживання, дотримання її прав й основоположних свобод, зокрема її права на недоторканість приватного життя, у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, що її стосуються далі - захист даних).
Відповідно до ст. 7 Конвенції, для захисту персональних даних, що зберігаються у файлах даних для автоматизованої обробки, вживають відповідних заходів безпеки, спрямованих на запобігання випадковому чи несанкціонованому знищенню або випадковій утраті, а також на запобігання несанкціонованим доступу, зміні або поширенню.
Проте, доказів порушення відповідачем заходів безпеки, визначених наведеними положенням права, суду не надано і судом не встановлено, тому доводи позивача (його представника) та третьої особи, є неприйнятними.
Щодо стягнення моральної шкоди в сумі 323457грн.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до частини 1 статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини, є одним із ефективних засобів юридичного захисту.
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
У розвиток цих положень у постанові від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.
Поняття "моральна шкода" є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку.
В даному випадку суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про наявність моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням Головного управління в її заподіянні, тому в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід також відмовити.
Щодо встановлення судового контролю.
Відповідно до ч. 5 ст. 382 КАС України, за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.
Перебіг строку для подання звіту починається з дня набрання законної сили рішенням суду.
Заява, передбачена абзацом першим цієї частини, може бути подана не пізніше завершення судових дебатів, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
За наведеного, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, суд може під час прийняття рішення у справі. Тобто, питання щодо зобов`язання відповідача подати такий звіт вирішується судом під час ухвалення судового рішення.
При цьому, встановлення строку на подачу звіту про виконання судового рішення, у даному випадку, є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.
Суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням зазначеного рішення, наголошуючи при цьому, що, відповідно до частин другої, третьої статті 14, статті 370 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. 
Варто також зазначити, що вказаним рішення суду не зобов`язано відповідача вчиняти певні дії, а лише визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо обмеження права ОСОБА_1 на інформацію згідно адвокатського запиту від 18.09.2025, тому правові підстави для встановлення судового контролю відсутні.
Щодо винесення окремої ухвали стосовно відповідача.
За правилами частин 1, 2 статті 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Як вбачається із змісту наведеного рішення, судом встановлено порушення відповідачем вимог чинного законодавства щодо обмеження права ОСОБА_1 на інформацію згідно адвокатського запиту від 18.09.2025.
Проте, відповідач вжив заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону шляхом направлення інформації та документів 10.11.2025 за вих. № 1700-0202-8/84706, які витребовувалися згідно адвокатського запису і від 18.09.2025 і від 04.11.2025.
За наведених обставин суд вважає, що правових підстав для постановлення окремої ухвали немає.
Суд при прийнятті рішення враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
З урахуванням зазначеного, суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Правові підстави для відшкодування судового збору у відповідності до ч. 3 ст. 139 КАС України, відсутні, позаяк позивач звільнений від його сплати в силу закону, а інших доказів понесення судових витрат суду не надано. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо обмеження права ОСОБА_1 на інформацію згідно адвокатського запиту від 18.09.2025.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Адвокат Боюка Володимир Васильович Адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 . 
Повний текст рішення складений 03 лютого 2026 року

Суддя       Т.О. Комшелюк