КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 листопада 2025 року місто Київ.
Справа № 761/24359/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/14549/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                            Желепи О.В.,
суддів:                                      Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
            за участю секретаря судового засідання  Рябошапки М. О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 та апеляційною скаргою Національного інституту стратегічних досліджень на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року (ухвалено у складі судді Кондратенка О.О., інформація щодо складення повного тексту рішення відсутня)
 у справі за позовом  ОСОБА_1 до Національного інституту стратегічних досліджень про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани та відшкодування моральної шкоди,-
 
ВСТАНОВИВ
 
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача: Національного інституту стратегічних досліджень, в якому просив суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ директора Національного інституту стратегічних досліджень №83/к від 22 травня 2024 року ?Про оголошення догани? заступнику директора Національного інституту стратегічних досліджень ОСОБА_1 ;
- стягнути з Національного інституту стратегічних досліджень на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн., а також понесені судові витрати по справі.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 26 липня 2010 року він ( ОСОБА_1 ) перебуває у трудових відносинах з відповідачем. 
Наказом від 01 вересня 2014 року за № 209-к його ( ОСОБА_1 ) було призначено на посаду заступника директора Національного інституту стратегічних досліджень. Наказом директора Національного інституту стратегічних досліджень №83/к ?Про оголошення догани? від 22 травня 2024 року, оголошено догану ОСОБА_1 , заступнику директора Національного інституту стратегічних досліджень, за порушення трудової дисципліни. Підставою для оголошення догани слугувала доповідна записка від 09 травня 2024 року, складена заступником директора ОСОБА_2 , щодо невиконання ОСОБА_1 його ( ОСОБА_2 ) резолюції від 01 квітня 2024 року на листі ДУС, отриманого 28 березня 2024 року. В послідуючому, для перевірки обставин, викладених у доповідній записці від 09 травня 2024 року, було видано Наказ 77-к від 09 травня 2024 року про створення комісії та проведення службового розслідування щодо обставин, викладених у доповідній записці. 14 травня 2024 року ним ( ОСОБА_1 ) було надано пояснення на доповідну записку від 09 травня 2024 року. Однак, незважаючи на це, Наказом директора Національного інституту стратегічних досліджень№83-к від 22 травня 2024 року, ОСОБА_1 було оголошено догану.
У своїх пояснення ОСОБА_1 зазначає, що до його відома не було доведено інформацію про тимчасову відсутність директора Національного інституту стратегічних досліджень у зв?язку з перебуванням у відпустці та покладення виконання обов?язків директора на конкретно визначеного заступника - ОСОБА_2 . 
Крім того, на виконання листа ДУС від 28 березня 2024 року ним, в телефонному режимі було надано необхідну інформацію Самофал Г.М. для підготування відповіді. Вказані обставини, на його думку свідчать про відсутнє порушення з його боку трудових обов?язків, так як з його боку були вжиті всі залежні від нього заходи щодо надання належної інформації щодо припинення філіалу. Відсутність письмової відповіді щодо процесу ліквідації Регіонального філіалу НІСД у м. Донецьку жодним чином не перешкодила відповідальним виконавцям підготувати та надати вмотивовану відповідь на лист ДУС. 
Відсутність проступку з боку ОСОБА_1 також підтверджується тим, що у Наказі №83-к ?Про оголошення догани? від 22 травня 2024 року відсутні посилання на склад порушення та норми чинного законодавства України або внутрішніх нормативних документів Національного інституту стратегічних досліджень, які ним ( ОСОБА_1 ) були порушені. На думку позивача, на нього, з боку роботодавця, на постійній основі вживаються заходи тиску та має місце порушення його прав та інтересів, про що свідчать численні судові рішення за результатами розгляду його ( ОСОБА_1 ) позовних вимог.       Вищезазначені обставини викликають у нього душевні страждання, переживання, що призвело у свою чергу до погіршення сну та загального самопочуття. Оскільки, відповідачем, не доведено складу дисциплінарного проступку в діях позивача, зокрема, вини, причинно-наслідкового зв?язку між порушенням трудової дисципліни і шкідливими наслідками, які спричинило або могло спричинити це порушення, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ Національного інституту стратегічних досліджень від 22 травня 2024 року за №83-к «Про оголошення догани» заступнику директора ОСОБА_1 .
Стягнуто з Національного інституту стратегічних досліджень на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп, витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п?ять тисяч) грн 00 коп, а всього 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп.
Стягнуто з Національного інституту стратегічних досліджень на користь держави судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві тисячі) грн 40 коп.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 15 липня 2025 року подав засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить змінити рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року в частині вимог про стягнення моральної шкоди та в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. Стягнути з Національного інституту стратегічних досліджень суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Стягнути  з Національного інституту стратегічних досліджень судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 36 450 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в апеляційній інстанції.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не були взяті доводи позивача щодо обсягу спричинених моральних страждань, що призвело до безпісдтавного не задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди в заявленому розмірі 10 000 гривень.
Зазначає, що  суд, ухвалюючи рішення про стягнення з НІСД витрат на професійну правничу допомогу, зменшив суму витрат з 36 450 гривень до 5 000 гривень, обґрунтовуючи таке рішення лише загальними фразами, при тому, що  суд повинен був конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Також, не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач Національний інститут стратегічних досліджень 28 липня 2025 року подав засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким вимоги позивача визнати такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував та не дослідив у повному обсязі Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як підтвердження права ОСОБА_2 вчиняти дії від імені юридичної особи.
Зазначає, що судом проігноровано не виконання позивачем доручення т.в.о. директора Інституту ОСОБА_2. та пояснення працівників Інституту, що зазначені в протоколі Комісії, створеної для  проведення службової перевірки.
Стверджує, що наказ Інституту №83-К від 22 травня 2024 року є обґрунтованим, оскільки в наказі зазначено за які порушення накладено дисциплінарне стягнення, докази, які підтверджують вказані порушення та міститься інформація, на підставі яких статей КЗпП України накладено дисциплінарне стягнення.
Наголошує, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди відповідачем, а рішення суду не повнинно було ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідач заперечує проти компенсації позивачу судових витрат у справі, в тому числі на правову допомогу в повному обсязі.
28 серпня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив відповідача в якому заперечує проти апеляційної скарги позивача та просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 
ОСОБА_1 подав пояснення у яких висловлює свої заперечення проти відзиву відповідача, вважає їх необґрунтованими.
Також позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому заперечує проти наведених Інститутом доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права та просить залишити апеляційну скаргу Національного Інституту стратегічних досліджень без задоволення, а оскаржуване рішення в частині визнання незаконним та скасування наказу НІСД від 22 травня 2024 року без змін.
03 жовтня 2025 року відповідач подав до Київського апеляційного суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просив відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги позивача.
Після чого, позивач подав пояснення в яких вказує, що зазначені твердження відповідача є вигаданими, абсолютно не зрозумілими та спричиняють плутанину в розгляді справи, у зв`язку з чим мають бути залишені судом поза увагою.
Відповідач у своїх запереченнях на пояснення зазначає, що позивачем систематично подаються до суду пояснення - заперечення, зміст яких дублюється з позовними і апеляційними вимогами та які не містять жодного нового факту, що може свідчити про надмірне збільшення компенсації на адвокатські послуги.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 28 жовтня 2025 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи.
В судове засідання, призначене на 18 листопада 2025 року до Київського апеляційного суду з'явилися ОСОБА_1 та його представниця - адвокат Дорошенко Ю.В, які підтримали свою апеляційну скаргу , яку просили задовольнити на підставі доводів, викладених у ній, та відмовити у задоволенні апеляційної скарги Національного інституту стратегічних досліджень.
В судове засідання, призначене на 18 листопада 2025 року до Київського апеляційного суду з'явилися представники Національного інституту стратегічних досліджень- Крива В.В. та Шутович В.В., які свою апеляційну скаргу просили задовольнити на підставі доводів, викладених у ній, та відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 та апеляційна скарга Національного інституту стратегічних дослідженьне підлягають  задоволенню виходячи з наступного.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що Наказом №145-к від 26 липня 2010 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду завідувача адмінстративно - господарського відділу Національного інституту стратегічних досліджень.
Згідно Наказу №209-к від 01 вересня 2014 року, ОСОБА_1 призначено на посаду заступника директора Національного інституту стратегічних досліджень.
28 березня 2024 року на адресу Національного інституту стратегічних досліджень надійшов лист Державного Управління Справами №02-01/08/1054/24 від 27 березня 2024 року.
В цей же день (28 березня 2024 року), директором Національного інституту стратегічних досліджень вчинено резолюцію на ім?я ОСОБА_2.
Згідно Наказу №44-к від 28 березня 2024 року ?Про відпустку директора?, Богомолов О. , відбув в основну щорічну відпустку тривалістю 1 календарний день, 01 квітня 2024 року, за період роботи з 20 вересня 2022 року по 19 вересня 2023 року.
На час відпустки, виконання обов?язків директора Інституту Богомоловим О. було покладено на ОСОБА_2 , заступника директора.
З даним наказом ОСОБА_2 було ознайомлено 28 березня 2024 року.
01 квітня 2024 року ОСОБА_2 , на листі ДУС від 27 березня 2024 року, який надійшов до Національного інституту стратегічних досліджень 28 березня 2024 року вчинено резолюцію на ім?я ОСОБА_1 - ?підготувати доповідну щодо процесу ліквідації?. Також, даний лист містить резолюцію ОСОБА_2 від 01 квітня 2024 року із зазначенням прізвищ Шутовичу В.В. та Самофал Г.М .
В послідуючому, 09 траня 2024 року ОСОБА_2 на ім?я директора Національного інституту стратегічних досліджень О.Богомолова подано доповідну записку, щодо невиконання доручення ОСОБА_1 (на вх.№180 від 28 березня 2024 року).
Як вбачається із тексту доповідної записки, ОСОБА_2 зазначено, що йому стало відомо, що станом на 06 травня 2024 року заступник директора Інституту ОСОБА_1. не виконав вчинену ним 01 квітня 2024 року резолюцію на листі ДУС, який надійшов до Інституту 28 березня 2024 року щодо підготування доповідної в частині процесу ліквідації Регіонального філіалу Національного інституту стратегічних досліджень у м. Донецьку.
В цей  день, 09 травня 2024 року, директором Інституту видано Наказ №77-к ?Про службову перевірку?, відповідно до якого, з метою з`ясування обставин, викладених у доповідній записці ОСОБА_2 , заступника директора від 09 травня 2024 року№10-27/15 створено комісію для проведення службової перевірки вказаного випадку.
Даним наказом було затверджено склад комісії та доручено відділу кадрів ознайомити ОСОБА_1 з доповідною запискою заступника директора ОСОБА_2 від 09 травня 2024 року№10-27/15. Також було зазначено, щодо необхідності надання ОСОБА_1 пояснень у строк до 15 травня 20234 року.
Комісії було доручено провести службову перевірку та надати висновок за її результатами у строк до 21 травня 2024 року (а.с.25).
14 травня 2024 року ОСОБА_1 на ім?я директора Національного інституту стратегічних досліджень Богомолова О.В., на виконання вимог Наказу №77-к від 09 травня 2024 року було надано пояснювальну записку. Із тексту якої вбачається, що заступник директора ОСОБА_2 доручив ОСОБА_1 підготувати доповідь щодо ліквідації Регіональної філії Інституту в м. Донецьку проставивши про це відповідну резолюцію 01 квітня 2024 року на листі ДУС, який надійшов до Інституту 28 березня 2024 року. На думку ОСОБА_2 , зазначене доручення (резолюція) ОСОБА_1 не виконав, у зв?язку з чим, а також неодноразовим ігноруванням з боку ОСОБА_1 правил трудових відносин, ОСОБА_2 запропоновано оголосити ОСОБА_1 догану.
Також, у своїй записці ОСОБА_1 зазначає, що з Наказом №44-к від 28 березня 2024 року ?Про відпустку директора? та покладення обов?язків директора Інтитуту на ОСОБА_2 його ( ОСОБА_1 ) ознайомлено не було. Однак, ним, 03 квітня 2024 року в телефонному режимі, було повідомлено Івахненко І.А. та Самофал Г.М. (які також були зазначені, як виконавці лиса - наявна резолюція) запитувану у листі ДУС інформацію та, яка в послідуючому, була зазначена та направлена на виконання листа ДУС.
Крім того, після його поновлення на роботі за рішенням суду керівництвом Інституту було прийнято рішення про визначення його ( ОСОБА_1 ) робочого місця у відокремленій від Інституту будівлі. Після його поновлення на роботі він не запрошується на наради та засідання Вченої ради; його практично не ознайомлюють з наказами по Інституту; розподіл обов?язків проводиться так, щоб відокремити його від роботи колективу; доручення надаються формальні або безглузді.
Згідно Протоколу засідання комісії для проведення службової перевірки, створеної згідно з Наказом директора НІСД №77-к від 09 травня 2024 року, за результатами перевірки, комісією ухвалено:
Обставини, викладені в доповідній записці ОСОБА_2 №10-27/15 від 09 травня 2024 року, щодо невиконання ОСОБА_1 доручення від 01 квітня 2024 року на лист ДУС 302-01/08/1054/24 від 27 березня 2024 року підтверджено (а.с.28-29).
Крім того, із тексту даного протоколу також вбачається, що Івахненко І.А. та Самофал Г.М. повідомили, що ними була підготовлена довідка і надана відповідь на лист ДУС, що на думку суду, свідчить про виконання резолюції та доручення з боку ОСОБА_1 .
За результатами проведеної перевірки, Наказом №83-к від 22 травня 2024 року ОСОБА_1 , заступнику директора, оголошено догану, за порушення трудової дисципліни (а.с.30).
Відповідно до ст.139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Згідно ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.
Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Відповідно до ч.1 ст.147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв?язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Відповідно до вимог ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Задовольняючи позов в частині визнання незаконним наказу роботодавця про догану позивачу, суд вважав встановленими такі обставини.
Директором Інституту 28 березня 2024 року було визначено виконавця листа ДУС, а саме, проставлено резолюцію на ім?я ОСОБА_2 . В послідуючому, Наказом від 28 березня 2024 року на ОСОБА_2 було покладено виконання обов?язків директора Інституту на один день - 01 квітня 2024 року. І саме в цей день, 01 квітня 2024 року ОСОБА_2 було вчинено резолюцію на ім?я ОСОБА_1 щодо фактичного передоручення виконання листа ДУС. Однак, доказів, які б свідчили про необхідність здійснення такого передоручення іншому виконавцю, щодо надання відповіді, з боку відповідача суду надано не було, як і не було її встановлено і під час розгляду справи. Обставин, які б також свідчили про звільнення і самого ОСОБА_2 від обов`язку виконання листа ДУС від 27 березня 2024 року також судом не встановлено. Крім того, резолюція ОСОБА_2 не містить строку виконання доручення ОСОБА_1 , що судом також сприймається критично, так як, ОСОБА_2 виконував обов?язки директора лише один день і в послідуючому, не був позбавлений можливості самостійно виконати доручення директора, згідно резолюції наявної на листі ДУС від 28 березня 2024 року. Суду не було надано доказів, неможливості виконання ОСОБА_2 в послідуючому даного доручення. Фактично, відповідачем не доведено факту необхідності у здійсненні заміни виконавця, тобто необхідності у передорученні. Наявна резолюція ОСОБА_2 на ім?я ОСОБА_1 також не мітить конкретизації, в якому саме вигляді повинна була бути підготовлена доповідна . Як пояснив у судовому засіданні ОСОБА_1 , ним, в усній формі, була надана інформація Івахненко І.А. та Самофал Г.М. необхідна для підготування відповіді на лист ДУС. Вказані обставини відповідачем не спростовані.
Із оскаржуваного Наказу вбачається, що ОСОБА_1 , заступнику директора, оголошено догану за порушення трудової дисципліни. Однак, даний наказ не містить конкретизацію, в чому саме проявилося порушення трудової дисципліну.
У постанові Верховного Суду від 14.02.2024 по справі № 369/16710/20 зазначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з?ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення.
Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов?язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов?язків; вина працівника; наявність причинного зв?язку між діями (бездіяльністю і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов?язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавцеві лежить обов?язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок.
Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з?ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем є необхідною наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов?язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов?язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 343/1678/19 (провадження № 61-10738св20).
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 757/16203/16-ц дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов?язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов?язків; вина працівника; наявність причинного зв?язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов?язків.
Аналогічні правові висновки щодо тлумачення та застосування статей 147, 147-1 КЗпП України викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 липня 2022 року у справі № 608/715/21 (провадження № 61-3029св22), від 30 березня 2022 року у справі №530/1450/19 (провадження № 61-9969св21), від 17 лютого 2022 року у справі № 171/131/20 (провадження № 61-3366св21).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов?язаний сам доводити свою невинуватість.
Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені, зокрема, у постановках Верховного Суду від 27 квітня 2021 року в справі № 461/8132/17, від 24 січня 2022 року у справі 343/1678/19.
Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов?язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов?язків без поважних причин. Тобто, наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника.
Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов?язків.
За змістом статті 147 КЗпП України, вина працівника в порушенні трудової дисципліни є обов?язковою ознакою, що надає можливість і право роботодавцю притягнути його до дисциплінарної відповідальності.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не було надано суду доказів, які б свідчили про не виконання ОСОБА_1 доручення, а також відсутні докази вини позивача та наявності причинного зв?язку між діями (бездіяльністю) і неналежним виконанням покладених на позивача трудових обов?язків. Містяться лише загальні, а не конкретні посилання на допущені порушення останнім, а тому, не можна дійти однозначних висновків про доведення його вини у вчиненні дисциплінарного проступку і накладення на нього дисциплінарного стягнення.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем в ході розгляду справи не доведено обґрунтовані мотиви, які слугували підставою для оголошення ОСОБА_1 догани, а тому, наявні підстави для визнання протиправним та скасування наказу №83-к Національного інституту стратегічних досліджень від 22 травня 2024 року ?Про оголошення догани?.
Колегія судів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував та не дослідив у повному обсязі Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як підтвердження права ОСОБА_2 вчиняти дії від імені юридичної особи виходячи з наступного.
Як вбачається з Витягу з ЄДРЮО від 25 липня 2024 року, заступнику директора ОСОБА_2 надано право першого підпису на підставі наказу від 14 вересня 2022 року №45, який втратив чинність на підставі наказу від 03 квітня 2024 року № 12.
Суд звертає увагу, що пункт 4 Витягу ЄДРЮЮ відображає перелік осіб, які можуть представляти юридичну особу без додаткового оформлення повноважень довіреністю та не означає, що особи, які зазначені у пункті 4 Витягу  автоматично можуть виконувати обов?язки керівника юридичної особи у випадку його тимчасової відсутності.
Права, функції, обов?язки особи, на яку покладаються обов?язки керівника юридичної особи можуть визначатись лише уставними документами юридичної особи, положеннями про управлінські колегіальні органи юридичної особи, внутрішніми розпорядчими документами юридичної особи, посадовими інструкціями тощо.
Важливим є те, що для визнання особи такою, що виконує обов`язки керівника у випадку його тимчасової відсутності, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження.
У даній справі позивачем надано докази, відповідно до яких зазначено, що пунктами 27 - 29 Статуту Національногоінституту стратегічних досліджень, затвердженого указом Президента Українивід 07жовтня 2019 року № 737/2019, визначено, що заступники директора, заступники директора - керівники центрів призначаються на посаду та звільняються з посадидиректором.
Посадові обов?язки заступників директора, заступників директора - керівників центрів тавченого секретаря визначаються розподілом обов?язків між членами дирекції.
Обов?язки директора у разі його відсутності виконує один із заступників директора згідно з розподілом обов?язків.
Відповідно до Додатку 1 до наказу директора НІСД №34 від 05 серпнч 2022 року «Про розподіл обов?язків між членами дирекції Інституту з урахуванням змін внесених наказом директора НІСД № 13 від 25 квітня 2024 року, в НІСД відсутній перший заступник директора, натомість в НІСД наявні 5 заступників директора, з яких 4 заступника директора мають обов`язок задорученням директора НІСД, у разі його відсутності, виконувати його обов?язки.
Зазначений обов?язок закріплено за: заступником директора ОСОБА_2 (. 2.10); заступником директора    Веремій І . Г. (п. 3.10); заступником директора Жаліло Я.А. (п. 4.8);заступником директора Поляковим Л.І. (п. 5.10).
Для визнання особи такою, що виконує обов?язки директора на період відсутності останнього, необхідне чітке нормативно-розпорядче закріплення його обов`язку виконувати такі повноваження/функції діяти без додаткового уповноваження. Але керівництвом НІДС було обрано інший механізм визначення особи, що виконує обов?язки директора у випадку відсутності останнього, а саме через видання окремого, спеціального доручення.
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було досліджено Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та робить висновок, що формулювання в наказі про розподіл обов?язків про можливість виконання обов?язків директора за дорученням керівника виключає можливість автоматичного виконання обов?язків директора заступником директора ОСОБА_2.у випадку відсутності директора НІСД, не зважаючи на згадування ОСОБА_2 у п. 4Витягу ЄДРЮО.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що наказ Інституту №83-К від 22 травня 2024 року є обґрунтованим, оскільки в наказі зазначено за які порушення накладено дисциплінарне стягнення, докази, які підтверджують вказані порушення та міститься інформація, на підставі яких статей КЗпП України накладено дисциплінарне стягнення, оскільки як вбачається з даного наказу, він не містить опису порушень, за які накладено дисциплінарне стягнення, не містить докази, які підтверджують вказані порушення та не містить інформацію на підставі яких статей КЗпП накладено дисциплінарне стягнення, оскільки ст. 147 КЗпП можна керуватись для визначення виду стягнення.
Колегія суддів звертає увагу, що в оскаржуваному наказі про оголошення догани не зазначено фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення, зокрема день вчинення та виявлення проступку, в чому полягає порушення та вимоги якого нормативно-правового або розпорядчого документа порушено, на підставі якого було застосоване дисциплінарне стягнення.
Аналогічний висновок зроблений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 листопада 2022 року у справі №695/35/20.
Так, судом касаційної інстанції наголошено, що у наказі про накладення дисциплінарного стягнення має бути зазначено в чому саме полягає порушення трудової дисципліни, вказівка на фактичні обставини, які стали підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. 
Роботодавець має право вимагати від працівника виконання лише тих трудових обов?язків, які обумовлені між ними, і застосовувати дисциплінарну відповідальність за вчинення працівником проступку, тобто не просто за виявлення факту порушення трудової дисципліни, а за наявності встановленої особи працівника, яка порушила трудові обов?язки, її вини, характеру порушення трудової дисципліни, шкідливих наслідків виявленого правопорушення, встановлення причинного зв?язку між правопорушенням та шкідливими наслідками.
Саме на роботодавця покладається обов?язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов?язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з?ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 К3пП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, для підготовки відповіді (доповідної) на лист ДУС, було окрім позивача визначено ще два виконавці: Івахненко І.А. та Самофал Г.М. , які зрештою виконали доручення та надали відповідь.  Пояснення ОСОБА_1 про те, що необхідну інформацію для підготовки відповіді він надав усно не спростовані в установленому порядку.  Та обставина, що безпосередньо ОСОБА_1 не підготував службову та не підготував відповідь не доводить, що останній не виконав своїх посадових обов`язків.
За таких обставин, колегія суддів встановила, що відповідачем в ході розгляду справи не доведено вину працівника, вчинення ним дисциплінарного проступку, а тому висновки суду про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу №83-к Національного інституту стратегічних досліджень від 22 травня 2024 року ?Про оголошення догани? відповідають встановленим обставинам та вимогам Закону.
Доводи апеляційної скарги відповідача таких висновків не спростовують.
Щодо безпідставного не задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі в розмірі 10 000 грн.
Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд першої інстанції вірно встановив, що безпідставне застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді догани, спричинило останньому моральні страждання.
Разом з тим, суд врахувавши надані позивачем докази на підтвердження спричинення йому моральних страждань, доведені втрати немайнового характеру внаслідок таких моральних страждань, та врахувавши засади розумності та справедливості,  вірно визначив розмір відшкодування -3 000 грн.
 
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що ухвалюючи рішення про стягнення з НІСД витрат на професійну правничу допомогу,  суд безпісдтавно зменшив суму витрат з 36 450 гривень до 5 000 гривень,  колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.
Із наданих та досліджених доказів на підтвердження витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги у суді першої інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що стороною позивача дотримано визначений процесуальним законом порядок, а саме заявлено клопотання про відшкодування судових витрат у встановлений процесуальним законом строк, та додані підтверджуючі документи.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду наступні докази: копію Договору про надання правничої допомоги від 25 травня 2024 року; копію акту прийому - передачі документів від 15 червня 2024 року; копію акту прийому - передачі документів від 01 жовтня 2024 року; копію детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом станом на 12 лютого 2025 року; копію акту здачі - приймання виконаних робіт щодо надання правничої допомоги від 12 лютого 2025 року; копію квитанції до прибуткового касового ордера №359 від 03 серпня 2024 року на суму 5 000, 00 грн.; копію квитанції до прибуткового касового ордера №47 від 19 лютого 2025 року на суму 3 000, 00 грн.; копію квитанції до прибуткового касового ордера №91 від 23 квітня 2025 року на суму 7 275, 00 грн.; копію квитанції до прибуткового касового ордера №104 від 15 травня 2025 року на суму 3 000, 00 грн; копію акту здачі - приймання виконаних робіт щодо надання правничої допомоги від 15 травня 2025 року; копію детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом станом на 15 травня 2025 року.
Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу та, розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, колегією суддів апеляційного суду враховується, що суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).
Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу на стадії розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач до суду першої інстанції подав свої заперечення щодо заявлених витрат на правничу допомогу та посилався на їх не співмірність як зі складністю справи так і включення адвокатом до витрат на правничу допомогу-  складання процесуальних документів, які за змістом повторювались, або в поданні яких не було необхідності.
Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат в суді першої інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що зазначені позивачем витрати на правничу допомога адвоката, які включають послуги: аналіз та дослідження останньої судової практики різних судових інстанцій, що стосується питання застосування НІСД до ОСОБА_1 заходів стягнення за порушення трудової дисципліни у вигляді догани (2850,00 грн)  зводяться до єдиної дії - формування правової позиції позивача та є складовими підготовки позовної заяви .
Щодо послуги формування пакету документів для замовника, формування додатків до позовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п.4 ч.1 ст.1 закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У п. 9 ч.1 ст.1 закону №5076-VI установлено: представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 закону №5076-VI).
Відповідно до ст.19 закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є:
надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного,
засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення;
надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні;
представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні;
представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами;
представництво інтересів фіз- і юросіб, держави, органів держвлади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо іншого не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;
надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Отже, формування пакету документів для замовника, формування додатків до позовної заяви (950,00 грн) не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в ст.ст.1, 19 закону №5076-VI. А тому витрати на здійснення вказаного виду робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.
Київський апеляційний суд звертає увагу, що підготовка клопотання про відкладення розгляду справи, підготовка пояснень щодо заперечень на відповідь на відзив та інших пояснень не є тими процесуальними документами, обов`язковість подання яких передбачено ЦПК України, і такі процесуальні документи та їх кількість можуть подаватись, саме на розсуд сторони та у зв`язку з її неможливістю прибути в судове засідання, тому такі процесуальні документи не оплачуються стороною відповідача.
З матеріалів справи вбачається, що стороною позивача подана надмірна кількість клопотань та документів, подання яких не було обов`язковим, та які за змістом дублюють обставини, викладені в раніше поданих документах, а тому колегія приймає доводи представника відповідача в цій частині як підставу для зменшення розміру витрат, заявлених позивачем до відшкодування.
За участь адвоката у судовому засіданні 20 лютого 2025 року, з огляду на складність даної справи та час проведений в судовому засіданні, колегія судів робить висновок про стягнення з відповідача 2000 гривень, за участь адвоката у судовому засіданні від 23 квітня 2025 року - 2000 гривень, а в судовому засіданні від 20 травня 2025 року - 3000 гривень. 
Також колегія суддів не вбачає підстав для стягнення витрат на підготовку заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу (2850,00 грн), оскільки у пункті 6.28 постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22 Верховний Суд погодився із висновками, викладеними в інших постановах Верховного Суду про те, що заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.
За таких обставин, врахувавши заперечення відповідача, щодо заявленого позивачем розміру витрат, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, врахувавши складність справи, суть спору, характер послуг, кількість судових засідань, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів робить висновок, що вищенаведеним критеріям, відповідають витрати на правничу допомгу в сумі 16 500 грн.
З огляду на те, що відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі часткового задоволення позову, витрати на правничу допомогу відшкодовуються пропорційно до розміру задоволених вимог, а вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задоволено на 30%, визначачаючи до відшкодування відповідачем витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції 5000 грн, суд не порушив норми процесуального права, а тому і в цій частині відсутні пдістави для скасування рішення суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів встановила, що  рішення в даній справі ухвалено  з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення.
З огляду на те, що на розгляді в апеляційному суді перебували дві апеляційні скарги і позивача і відповідача і жодна з них не задоволена, врахувавши вимоги ст. 141 ЦПК України, колегія суддів робить висновк, що кожна з сторін витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції сплачує самостійно. За таких обставин, колегія не вбачає підстав покладати на відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 141,  367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу Національного інституту стратегічних досліджень - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року -залишити без змін.
У задоволенні заяви  ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 грудня 2025 року.

Головуючий                                                                                           О.В. Желепа
 
Судді                                                                                                       Н.В. Поліщук
 
                                                                                                            В.В. Соколова