Справа № 171/62/24
Номер провадження 2/184/31/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року	м. Покров	

Покровський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді – Томаша В.І.,
за участю секретаря судового засідання – Михайлової Т.В.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – ОСОБА_2 ,
відповідача – ОСОБА_3 ,
представника відповідача – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Покров цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, який уточнив, в якому просить стягнути з відповідача на його користь збитки в сумі 1 742 707,41 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову посилається на те, що в період з 2003 по 2004 року за домовленістю з відповідачем тимчасово розмістив на прибудинковій території його домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належне йому на праві приватної власності майно, а саме: жатку КМД-6, 1991 року випуску; прес-гранулятор ДГ-1 №1380; прес-гранулятор ДГ-7 №1386; ізотермічний напівпричіп АЛКА Н-12, 1980 року випуску; токарний станок ИТ-1М. У червні 2007 році відповідач відмовив йому у доступі до вказаного чайна, заявивши йому, що власником вказаних механізмів та сільськогосподарської техніки є він, тим самим протиправно заволодівши належним йому майном. З метою створення уявлення, що вказане майно належить йому, відповідач підробив документи, на підставі яких саме він начебто придбав їх у третіх осіб за власні кошти. Це підтверджується вироком Амур-Ніжньодніпровського райсуду м. Дніпропетровська від 26.02.2020 у справі №171/1521/14. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11.02.2021 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.4 ст.190 КК України закрито, в решті залишено без змін. Відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 07.07.2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Витребувано від ОСОБА_3 майно на загальну суму 246 921,24 грн. Позивач подав заяву до Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) щодо невідповідності витребування та передачі відповідачем техніки згідно ухвали суду, в якій вказано невідповідність майна та факт спротиву ОСОБА_3 у виконанні постанови Дніпровського апеляційного суду від 07.07.2021 року. В даній заяві позивач просив долучити до матеріалів виконавчого провадження технічну експертизу з матеріалів справи №171/1521/14 фото жатки КМД-6 станом на 2007 рік, фото прес грануляторів ДГ-1 та ДГ-7 станом на 2007 рік, скласти акт огляду майна з фото фіксацією та запросив розглянути питання щодо відшкодування вартості майна з урахуванням індексації. Актом державного виконавця від 23.09.2024 року було зафіксовано факт того, що майно в неробочому та пошкодженому стані. Також протиправно зазначено про те, що позивач відмовився у прийнятті майна. Постановою від 14.10.2024 №69074760 виконавче провадження закрито через відмову у прийнятті майна позивачем, не враховуючи, що майно було навмисно пошкоджене та приведено в неробочій стан. Позивачем було подано скаргу до Криворізького відділу державної виконавчої службу у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) стосовно необ`єктивного проведення виконавчого провадження та витребувано поновити виконавче провадження та зробити новий акт з фото фіксацією та ґрунтуючись об`єктивними фактами, Актом державного виконавця від 24.03.2025 року зафіксовано більш детальний опис майна, та встановлено факт його пошкодження, неможливість його подальшого використання або реалізації. Таким чином, відповідач не лише не виконав обов`язок передати майно в належному стані, але й фактично знищив його споживчу вартість, що свідчить про наявність складу цивільного правопорушення – протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку та вини. Отже, неправомірними діями відповідача, а саме протиправним заволодінням майном та приведення його в стан, непридатний для використання за призначенням, позивачу завдано матеріальної шкоди в розмірі 246 921,24 грн. Враховуючи, що майно позивача знаходиться в непридатному для використання стані, відповідач має відшкодувати збитки, завдані його неправомірними діями, розмір яких станом на дату звернення до суду з врахуванням індексу інфляції становить 1 742 707,41 грн., виходячи з ступного розрахунку: 246 921,24 грн. - вартість майна станом на червень 2007 року; 7.05774607- загальний індекс інфляції за період з 01.07.2007 по 27.12.2023 року. 246 921,24 (сума боргу) + 1 495 786,17 (інфляційне збільшення) = 1 742 707,41 грн. Індекс інфляції визначено відповідно до щомісячних офіційних даних Державної служби статистики України за період з червня 2007 року по грудень 2023 року. Розрахунок здійснено шляхом множення щомісячних індексів, як це передбачено Методикою, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 29.06.2011 №1849/5.
В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити.
Відповідач та його представник в судовому засіданні просять в задоволенні позовних вимог позивача та його представника відмовити в повному обсязі, відповідач надав відзив на позов.
Суд, вислухавши сторони, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в період з 2003 по 2004 року за домовленістю з відповідачем тимчасово розмістив на прибудинковій території його домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належне йому на праві приватної власності майно, а саме: жатку КМД-6, 1991 року випуску; прес-гранулятор ДГ-1 №1380; прес-гранулятор ДГ-7 №1386; ізотермічний напівпричіп АЛКА Н-12, 1980 року випуску; токарний станок ИТ-1М. У червні 2007 році відповідач відмовив йому у доступі до вказаного чайна, заявивши йому, що власником вказаних механізмів та сільськогосподарської техніки є він, тим самим протиправно заволодівши належним йому майном. З метою створення уявлення, що вказане майно належить йому, відповідач підробив документи, на підставі яких саме він начебто придбав їх у третіх осіб за власні кошти. Це підтверджується вироком Амур-Ніжньодніпровського райсуду м. Дніпропетровська від 26.02.2020 у справі №171/1521/14. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11.02.2021 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.4 ст.190 КК України закрито, в решті залишено без змін. Відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 07.07.2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Витребувано від ОСОБА_3 майно на загальну суму 246 921,24 грн. Позивач подав заяву до Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) щодо невідповідності витребування та передачі відповідачем техніки згідно ухвали суду, в якій вказано невідповідність майна та факт спротиву ОСОБА_3 у виконанні постанови Дніпровського апеляційного суду від 07.07.2021 року. В даній заяві позивач просив долучити до матеріалів виконавчого провадження технічну експертизу з матеріалів справи №171/1521/14 фото жатки КМД-6 станом на 2007 рік, фото прес грануляторів ДГ-1 та ДГ-7 станом на 2007 рік, скласти акт огляду майна з фото фіксацією та запросив розглянути питання щодо відшкодування вартості майна з урахуванням індексації. Актом державного виконавця від 23.09.2024 року було зафіксовано факт того, що майно в неробочому та пошкодженому стані. Також протиправно зазначено про те, що позивач відмовився у прийнятті майна. Постановою від 14.10.2024 №69074760 виконавче провадження закрито через відмову у прийнятті майна позивачем, не враховуючи, що майно було навмисно пошкоджене та приведено в неробочій стан. Позивачем було подано скаргу до Криворізького відділу державної виконавчої службу у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) стосовно необ`єктивного проведення виконавчого провадження та витребувано поновити виконавче провадження та зробити новий акт з фото фіксацією та ґрунтуючись об`єктивними фактами, Актом державного виконавця від 24.03.2025 року зафіксовано більш детальний опис майна, та встановлено факт його пошкодження, неможливість його подальшого використання або реалізації. Таким чином, відповідач не лише не виконав обов`язок передати майно в належному стані, але й фактично знищив його споживчу вартість, що свідчить про наявність складу цивільного правопорушення – протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку та вини. Отже, неправомірними діями відповідача, а саме протиправним заволодінням майном та приведення його в стан, непридатний для використання за призначенням, позивачу завдано матеріальної шкоди в розмірі 246 921,24 грн. Враховуючи, що майно позивача знаходиться в непридатному для використання стані, відповідач має відшкодувати збитки, завдані його неправомірними діями, розмір яких станом на дату звернення до суду з врахуванням індексу інфляції становить 1 742 707,41 грн., виходячи з ступного розрахунку: 246 921,24 грн. - вартість майна станом на червень 2007 року; 7.05774607- загальний індекс інфляції за період з 01.07.2007 по 27.12.2023 року. 246 921,24 (сума боргу) + 1 495 786,17 (інфляційне збільшення) = 1 742 707,41 грн. Індекс інфляції визначено відповідно до щомісячних офіційних даних Державної служби статистики України за період з червня 2007 року по грудень 2023 року. Розрахунок здійснено шляхом множення щомісячних індексів, як це передбачено Методикою, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 29.06.2011 №1849/5.
Відповідно до вимог ст. ст. 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми для вирішення справи по суті.
Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Частиною 1 ст. 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Обґрунтовуючи наявність майнової шкоди в уточненому позові у розмірі 1 742 707,41 грн., яка, на думку ОСОБА_1 , підлягає стягненню із ОСОБА_3 , посилається на вирок Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2020 року у справі №171/1521/14, який частково скасований апеляційною інстанцією та не вмотивованим, складеним на власний розсуд незрозумілим розрахунком.
Судом встановлено, що в позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, «факт та обставини протиправного заволодіння відповідачем належним позивачу майном шляхом підроблення документів доводиться вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2020 року у справі №171/1521/14». Вказаним вироком ОСОБА_3 був визнаний винуватим та засуджений за ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 КК України. Однак зазначений вирок, на який посилається позивач в частині притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.190 (в редакції від 03.02.2007 року), в якій суд першої інстанції встановив протиправне заволодіння відповідачем майном позивача, який складається із: жатки КМД-6 1991 року випуску, прес-грануляторів ДГ-7 №1380 та ДВ №1386, напівпричепу АЛКА Н-12, 1980 року випуску, токарного станка ИТ-1М, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11.02.2021 року скасовано. В ухвалі суду зазначено: «Кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 за обвинуваченням його за ч.4 ст.190 КК України закрити за відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення». Відповідно скасовано і вирок в частині задоволення цивільного позову. Відповідно до вироку в рахунок відшкодування матеріальної шкоди з відповідача було стягнуто 193 843.00 грн.
Ухвалою апеляційного суду вирок Амур-Нижньодніпровського суду м Дніпропетровська в частині визнання ОСОБА_3 винуватим за ч.3 ст.358 КК Україні залишено без змін, тобто його визнано винуватим у використанні завідомо підробленні документів з метою прикриття злочину (ч.4 ст.190 КК України) та надання їх співробітнику Апостолівського райсуду.
Відповідно до фабули обвинувачення у скоєнні злочину передбаченого ч.3 ст.358 КК України зазначено: «Після цього ОСОБА_3 з метою прикриття злочину (передбаченого ч.4 ст.190) 18.09.2009 року, більш точний час встановити не виявилось можливим, маючи намір на використання завідомо підроблених документів, прибув до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Леніна, 73, достовірно знаючи, що видані на його ім`я накладні та квитанції до прибуткового касового ордеру є підробленими документами ... надав співробітнику вказаної установи завірені адвокатом копії завідомо неправдивих документів, а саме: накладну від 27.06.2001, завірену печаткою ПП ОСОБА_5 на реалізацію ОСОБА_3 токарного станку ИТ-1М (№ 2721) та квитанцію до прибуткового касового ордеру б/н від 27.06.2001р...; накладну №77 від 29.06.2002, видану МПП «Рута» на реалізацію ОСОБА_3 пристрою КМД-6 №7736 та квитанцію до прибуткового касового ордеру. Ні про прес-гранулятори, ні про напівпричіп «Алка» у фабулі обвинувачення, що було покладено у вирок, нічого не зазначено, тобто підроблення документів стосується лише токарного станка та жатки. Вироком суду в частині, що залишилась без змін, не встановлено, що наданням співробітнику Апостолівського районного суду вище вказаних підроблених документів було спричинено майнову шкоду ОСОБА_1 .
Більш того, виходячи з вироку підробленими документами є такі, що стосуються: токарного станку ИТ-1М (№2721) та пристрою КМД-6 №7736 стосовно іншого майна, на вартість якого претендує позивач саме в цій частині вироку взагалі не згадується.
Стосовно перерахованого в позові майна позивач позивається з відповідачем з 2007 року. З 2011 року існує ще два кримінальних провадження, одне з яких за ч.1 ст.283 КК України (не зважаючи, що в основі все те ж майно) до цього часу розглядається Жовтневим райсудом м. Дніпропетровська.
На підтвердження позовної вимоги про наявність підстав для відшкодування майнової шкоди, позивач надав копії наступних документів: вирок Амур-Нижньодніпровського райсуду м. Дніпропетровська від 26.02.2020 року по справі №171/1521/14, постанову Запорізького апеляційного суду від 11.02.2021 року та висновок експертизи №14/12.1/1256 від 16.04.2018 року, яким встановлено виробник напівпричепа, рік випуску та його вартість.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Судом встановлено, щодо пошкодження та розукомплектування зазначеного в позові майна, знаходження його в непридатному для використанні стані та відсутності одного прес-гранулятора, відповідач до цього не має будь-якого відношення, оскільки в рамках кримінального провадження №12013040030000257 внесеного в ЄРДР 25.02.2013 за фактом кримінальної справи №01110298 порушеного за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, 24.06.2011 року постановою ст. слідчого СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Андрющенко А.М. вилучені товарно-матеріальні цінності, серед яких станок токарний (стан вживаний), прес-гранулятор (стан вживаний) (необхідно зазначити, що про неробочий стан чи розукомплектування не вказано) було передано на відповідальне зберігання до приватного підприємства «КАНАЛ». 
На підставі постанови Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська слідчим слідчого відділу ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Антоновим Д. 09.12.2011 року було проведено обшук в домоволодінні, належному ОСОБА_3 за адресою: с. Мар`янське Апостолівського району Дніпропетровської області з метою вилучення сільськогосподарської техніки. В ході обшуку було вилучено: жатку КМД-6 червоного кольору, прес-гранулятор, частину прес-гранулятора, полупричіп «Алка» були вилучені в с. Ленінське на ООО «Агросервіс» на зберігання до прийняття рішення.
01.10.2013 року слідчий слідчого відділу ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Антонов Д. виніс постанову про арешт майна, вилученого в ході обшуку, що знаходиться на відповідальному зберіганні в ПП «КАНАЛ» (серед арештованого майна станок-токарний, прес-гранулятор).
26.02.2014 року постановою слідчої СВ ДМУ ГУМВС в Дніпропетровській області Бережною Н. були визнані речовими доказами жатка КМД-6, напівпричіп-рефрежератор «Алка Н-12» 1980 року випуску, токарний станок ИТ-1М та 2 прес-гранулятори ДГ-1.
12.03.2014 року слідчою СВ ДМУ ГУМВС в Дніпропетровській області Бережною Н. була винесена постанова про зміну місця відповідального збереження жатки КМД-6 та напівпричіп-рефрежератор «Алка Н-12» 1980 року випуску: витребувано у ОСОБА_3 та звільнено від подальшого зберігання вказаного майна, про що об`явлено ОСОБА_3 (про стан майна чи його пошкодження в постанові не вказано); токарний станок ИТ-1М та прес-гранулятори ДГ-1 залишено на відповідальне зберігання ПП «КАНАЛ».
При винесенні вироку та постанови питання щодо речових доказів не вирішувалось.
Таким чином, судом встановлено, що майно, на яке претендує ОСОБА_1 та про яке йдеться в позові, було вилучено у відповідача ще в 2011 році. З 2014 року за його збереження відповідач відповідальності не несе, до його пошкодження та приведення до неробочого стану не має жодного відношення. Місцезнаходження токарного станку та 2 прес-грануляторів відповідачу невідоме та він не має ніякого відношення до пошкодження цього майна. Відповідач не має нести в тому числі і матеріальну відповідальність, безвідповідальність до збереження речових доказів яким є майно, на яке претендує позивач.
Таким чином, суд вважає позов ОСОБА_1 є невмотивованим, безпідставними та таким, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
У зв`язку з відмовою у задоволенні вимог, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-13, 60, 76-83, 89, 263, 265, 268, 353-354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином» – відмовити.
Судові витрати залишити за позивачем.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повний текст рішення складено 28.01.2026р.

Суддя Покровського  міського суду	  В. І. Томаш