ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2015/26 Справа № 212/6290/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 212/6290/24 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П., 
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», Комунальне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Комунального некомерційного товариства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 26 вересня 2025 року, яке ухвалено суддею Колочко О. В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 03 жовтня 2025 року, 
УСТАНОВИВ:
В червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
Позовна заява мотивована тим, що з 29 листопада 2023 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Автоспецпром», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля таксі під керуванням водія ОСОБА_3 , в якому знаходилася пасажир ОСОБА_1 . 
В результаті ДТП позивач отримала тяжкі тісні ушкодження. 
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 лютого 2024 року водія ОСОБА_2 визнано винуватим у ДТП, цивільна відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». 
За наслідками ДТП позивачу завдана матеріальна шкода у розмірі 79 667,94 грн, яка полягає у витратах на ліки, а також моральна шкода у розмірі 500 000 грн, яка полягає в перенесенні сильних болів у зв`язку із отриманими травмами, неможливістю самостійно пересуватися, потребою у сторонньому догляді, втратою життєво важливих органів внаслідок операцій, що спричиняє моральні страждання, пригнічений стан, хвилювання за подальший стан здоров`я. 
На час ДТП ОСОБА_2 виконував трудові обов`язки, тому у якості відповідача залучений його роботодавець. 
На підставі наведеного вище позивач просила стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» спричинену позивачці матеріальну шкоду в сумі 79 667 грн та моральну шкоду в сумі 243 333 грн, передбачених страховим полісом за завдану шкоду здоровю. Стягнути з КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР спричинену позивачці моральну шкоду в сумі 256 667 грн, а також витрати на правничу допомогу в сумі 25 000 грн.
Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 26 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР, треті особи ОСОБА_2 , ПрАТ «СУ «ВУСО» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 52 927 грн 96 коп, моральну шкоду в розмірі 2 646 грн 40 коп, судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп.
Стягнуто з КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60 000 грн, судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп. 
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права та неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 60 000 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог позивача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано ту обставину, що внаслідок ДТП позивачкою були отримані тяжкі тілесні ушкодження та за фактом скоєння даної ДТП було розпочато кримінальне провадження, з правовою кваліфікацією за частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України, стосовно обох водіїв. 
Так, водіями мало місце порушення вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила), - водієм ОСОБА_2 порушені вимоги пунктів 2.3. (б), 3.1., 8.7.3. Правил (як встановлено вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року), а також порушення іншим учасником ДТП - водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 3.2. та 2.3. Правил. 
При цьому водій ОСОБА_2 , керуючи спеціальним ТЗ, виконував невідкладне службове завдання, що полягало в перевезенні (виїзду) пацієнтів, які потребують екстреної (невідкладної) медичної допомоги, що передбачено положеннями Закону України «Про екстрену медичну допомогу». Натомість водій іншого транспортного засобу – автомобіляя марки «Chevrolet Сobalt» ОСОБА_3 був не уважним під час руху, перевищив дозволену Правилами та відповідними дорожніми знаками швидкість руху (візуально визначено, виходячи з технічних характеристик, погодних умов тощо), та, всупереч вимогам пункту 3.2. Правил, не надав дорогу, і не забезпечив безперешкодний проїзд автомобіля екстреної (швидкої) медичної допомоги, водії яких можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та пункту 28.1 Правил, що передбачено абзацом першим пункту 3.1. Правил. 
Стосовно водія підприємства ОСОБА_2 справу було розглянуто та винесено вирок від 08 лютого 2024 року, відповідно до якого останнього, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України, звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк на 1 (один) рік, за умови, що він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. 
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року, у кримінальній справі №212/6068/24, провадження №1-кп/212/179/25, водія ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки, із звільненням, на підставі статті 75 КК України, від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки. Під час розгляду кримінальної справи стосовно водія ОСОБА_3 , позивачем ОСОБА_1 , був заявлений до нього цивільній позов, та, який був частково задоволений судом і стягнуто на користь позивача 100 000 грн моральної шкоди.
Апелянт зазначає, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. 
При цьому, вказаний у позовній заяві розмір моральної шкоди, яку позивач оцінила, та просить стягнути суд з відповідача-1 (товариства), є виключно суб`єктивною думкою позивача. 
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Також потрібно враховувати глибину фізичних та душевних страждань, завданих особі, наявність перешкод у реалізації її життєвих планів, а також вимоги розумності та справедливості. 
Апелянт вважає, що позивачем не було надано жодних доказів обґрунтування розміру моральної шкоди у заявленому розмірі, не проведена судово-психологічна експертиза, яка є об`єктивним методом визначення розміру моральної шкоди і визначальним інструментом для встановлення грошового еквіваленту моральних страждань. Натомість, позивачем були надані суду підтвердження матеріальних витрат (шкоди) - медичний, консультативний висновок, виписка із медичної карти, чеки за придбання лікарських засобів.
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
В апеляційній скарзі КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 60 000 грн, а тому апеляційним судом переглядається лише в цій частині.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Мотрука В.І., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, 29 листопада 2023 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Автоспецпром» (автомобіль швидкої допомоги), державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Chevrolet Cobalt», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 з пасажиркою ОСОБА_1 .
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме в тому, що він 29 листопада 2023 року, приблизно о 12.55 годин, в світлий час доби, керуючи технічно справним автомобілем «Автоспецпром», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (автомобіль швидкої допомоги), діючи зі кримінальною протиправною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, виїхав на перехрестя з вул. Миколи Світальського, в Покровському районі, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, з увімкненими синіми проблисковими маячками та спеціальним звуковим сигналом, на червоний сигнал світлофору, при цьому не забезпечив безпеку дорожнього руху, чим порушив вимоги п.п. 2.3 (б); 3.1 та 8.7.3 (е) ПДР України, та допустив зіткнення з автомобілем марки «Chevrolet Cobalt», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався по проїзній частині вул. Миколи Світальського, в Покровському районі, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, на зелений сигнал світлофору.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобілю марки «Chevrolet Cobalt», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , згідно висновку експерта № 104 від 22 січня 2024 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми тіла, забійної рани лобної області, закритої травми грудної клітини - закритих переломів 3,4,5,6,7,8,9, ребер праворуч (подвійні), розрив правої легені, ускладнений гемо – та пневматораксом праворуч, закритий перелом крижі та крила правої клубової кістки, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.
Між порушенням водієм ОСОБА_2 вимог п. 2.3 (б); 3.1 та 8.7.3 (е) ПДР України та настанням наслідків - заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_1 , є прямий причинний зв`язок (том 1, а.с. 14-18).
Звертаючись до суду з позовом до КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР про відшкодування моральної шкоди, позивачка посилалась на те, що в результаті вчиненої ДТП їй було завдано важких тілеских ушкоджень, вона переносила сильні болі, їй було проведено багато операцій, проходила курс лікування стаціонарно, і на день подання позовної заяви знаходиться на лікарняному, самостійно не може ходити в зв`язку з чим відчуває моральні страждання. В даний час позивачка постійно потребує сторонньої допомоги. Стан її здоров`я значно погіршився незважаючи на проведені операції, так як вона втратила життєво важливі органи. Позивачка постійно знаходиться в пригніченому стані, постійно переживає за подальший стан свого здоров`я, приймає і надалі знеболюючі таблетки, а також заспокійливі таблетки щоб якось на деякий час заспокоюватися. У позивачки виникає стан депресії, вона самостійно не може виконувати жодну роботу, так як відчуває сильні болі. В результаті вчиненого ДТП позивач витратила значну кількість грошових коштів, оскільки була вимушена, по вині відповідача КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР, нести додаткові витрати на своє лікування, що приводить позивача до стану відчаю, душевних страждань і переживань. В м. Кривий Ріг позивач приїхала з сином який навчався в Польщі і відповідно чужі люди вивозили його на навчання в другу країну, і він на тривалий час залишався без материного піклування. Думки про те, що по вині відповідача КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР вона могла також лишитися життя, не дають їй спокою по теперішній час.
Частково задовольняючи позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР на користь позивачки, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 60 000 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, та незалежно від вини фізичної або юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
При визначенні розміру моральної шкоди судом враховується характер і обсяг заподіяної дорожньо-транспортною пригодою шкоди, а також поведінка відповідача, який не намагався до цього часу добровільно відшкодувати спричинену ним шкоду.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 29 листопада 2023 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Автоспецпром» (автомобіль швидкої допомоги), державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Chevrolet Cobalt», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 з пасажиркою ОСОБА_1 .
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме в тому, що він 29 листопада 2023 року, приблизно о 12.55 годин, в світлий час доби, керуючи технічно справним автомобілем «Автоспецпром», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (автомобіль швидкої допомоги), діючи зі кримінальною протиправною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, виїхав на перехрестя з вул. Миколи Світальського, в Покровському районі, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, з увімкненими синіми проблисковими маячками та спеціальним звуковим сигналом, на червоний сигнал світлофору, при цьому не забезпечив безпеку дорожнього руху, чим порушив вимоги п.п. 2.3 (б); 3.1 та 8.7.3 (е) ПДР України, та допустив зіткнення з автомобілем марки «Chevrolet Cobalt», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався по проїзній частині вул. Миколи Світальського, в Покровському районі, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, на зелений сигнал світлофору.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобілю марки «Chevrolet Cobalt», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , згідно висновку експерта № 104 від 22 січня 2024 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми тіла, забійної рани лобної області, закритої травми грудної клітини - закритих переломів 3,4,5,6,7,8,9, ребер праворуч (подвійні), розрив правої легені, ускладнений гемо – та пневматораксом праворуч, закритий перелом крижі та крила правої клубової кістки, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.
Між порушенням водієм ОСОБА_2 вимог п. 2.3 (б); 3.1 та 8.7.3 (е) ПДР України та настанням наслідків - заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_1 , є прямий причинний зв`язок (том 1, а.с. 14-18).
Внаслідок ДТП, що мала місце 29 листопада 2023 року, позивачка зазнала моральних страждань, які полягають у тому, що їй було завдано важких тілеских ушкоджень, вона переносила сильні болі, їй було проведено багато операцій, проходила курс лікування стаціонарно, і на день подання позовної заяви знаходиться на лікарняному, самостійно не може ходити в зв`язку з чим відчуває моральні страждання. В даний час позивачка постійно потребує сторонньої допомоги. Стан її здоров`я значно погіршився незважаючи на проведені операції, так як вона втратила життєво важливі органи. Позивачка постійно знаходиться в пригніченому стані, постійно переживає за подальший стан свого здоров`я, приймає і надалі знеболюючі таблетки, а також заспокійливі таблетки щоб якось на деякий час заспокоюватися. У позивачки виникає стан депресії, вона самостійно не може виконувати жодну роботу, так як відчуває сильні болі. В результаті вчиненого ДТП позивач витратила значну кількість грошових коштів, оскільки була вимушена, по вині відповідача КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР, нести додаткові витрати на своє лікування, що приводить позивача до стану відчаю, душевних страждань і переживань. В м. Кривий Ріг позивач приїхала з сином який навчався в Польщі і відповідно чужі люди вивозили його на навчання в другу країну, і він на тривалий час залишався без материного піклування. Думки про те, що по вині відповідача КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР вона могла також лишитися життя, не дають їй спокою по теперішній час.
Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження, а також спричинені моральні переживання та страждання, суд першої інстанції обґрунтовано вважав за можливе стягнути з відповідача КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР на користь позивача кошти в розмірі 60 000 грн на відшкодування моральної шкоди, вказана сума є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди, що була їй спричинена.
На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 60 000 грн.
Доводи апеляційної скарги КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Так, посилання апелянта на те, що позивачем по справі не було надано жодних доказів обґрунтування розміру моральної шкоди у заявленому розмірі, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 60 000 грн, суд виходив з обставин отримання позивачем тяжких тілесних ушкоджень в результаті ДТП, в якій, зокрема, доведено вину водія ОСОБА_2 і відповідно до вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року, яким ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, між порушенням водієм ОСОБА_2 вимог п. 2.3 (б); 3.1 та 8.7.3 (е) ПДР України та настанням наслідків - заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_1 , є прямий причинний зв`язок.
Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано що відповідно до пункту 3 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення, оскільки судом першої інстанцїі було враховано як вину водія ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, так і вину водія ОСОБА_4 .
При цьому, як зазначено самим апелянтом, згідно вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року, у справі № 212/6068/24, з водія ОСОБА_3 на користь цивільного позивача ОСОБА_1 стягнуто моральну шкоду в розмірі 100 000 грн, в той час як оскаржуваним рішенням з КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР на користь позивачки стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн, в меншому розмірі, що стягнутий з водія ОСОБА_3 .
У справі, що розглядається, судом першої інстанції надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у апелянта іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судом першої інстанції рішення та фактично зводиться до спонукання суду апеляційної інстанції до прийняття іншого рішення - на користь апелянта.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.
Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
У силу положень статей 76-78, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України місцевим судом всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими. Всі докази оцінено судом у їх сукупності з урахуванням фактичних обставин справи.
Висновки суду узгоджуються із судовою практикою Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23 (провадження № 61-1964св24) та 10 грудня 2024 року у справі № 299/8679/23 (провадження № 61-14033св24), що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги (частина четверта статті 263 ЦПК України). Судова практика у цій категорії справ є сталою та сформованою, а відмінність залежить лише від доказування
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги позивача.
Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного товариства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» залишити без задоволення.
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 26 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повне судове рішення складено 13 січня 2026 року. 

Головуючий: 

Судді: