ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/115/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №695/4501/24 	Середа Л. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Черкаси :

Черкаський апеляційний суд в складі колегії

суддів: Новікова О. М., Василенко Л. І., Карпенко О. В., 
секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Осьмініна Сергія Дмитровича на додаткове рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Гельмязівська сільська рада Золотоніського району Черкаської області, про стягнення заборгованості та виселення, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.08.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Гельмязівська сільська рада Золотоніського району Черкаської області, про стягнення заборгованості та виселення задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором оренди житлового приміщення від 13.12.2021 року в сумі 8679.30 гривень, пеню в сумі 615.30 гривень та моральну шкоду в сумі 2000.00 гривень. Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування витрат на сплату судового збору в сумі 1816.80 гривень. У задоволенні решти вимог – відмовлено.
Додатковим рішенням цього ж суду від 25 вересня 2025 року задоволено частково заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Осьмініна Сергія Дмитровича про ухвалення додаткового рішення та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5516 (п?ять тисяч п`ятсот шістнадцять ) гривень 00 коп. У задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із додатковим рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня 2025 року, представник ОСОБА_1 адвокат Осьмінін С. Д. оскаржив його в апеляційному порядку та просив суд скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 28 000,00 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pactasuntservanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України. 
Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції виключно внаслідок втручання суду у договірні відносини між скаржником та його адвокатом, що в кінцевому рахунку призвело до необґрунтованого заниження судом вартості наданих послуг адвокатом.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Тому судом апеляційної інстанції рішення суду попередньої інстанції переглядається виключно в частині зменшення позивачу витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до пункту 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (ч. 1 ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
У частинах першій, другій ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вказується, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Аналогічні положення викладені в частинах першій, другій ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року) (далі - Правила адвокатської етики).
Відповідно до ч. 3 ст. 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.
З огляду на викладене правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання про сплату та строки сплати.
Цивільним процесуальним законом визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Для підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивача у суді попередньої інстанції були надані копії таких документів: договір про надання правової допомоги договору, який укладено із позивачем 09.10.2024 про надання правничої допомоги за №09/10, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, фіксований розрахунок.
За умовами п. 4.1 вказаного договору розмір гонорару адвоката за надані послуги по цьому договору складає 28 000,00 грн. та сплачується замовником незалежно від результатів виконання доручення та/або результатів розгляду справи.
До заяви про винесення додаткового рішення додано також фіксований розрахунок суми вартості послуг під час надання правничої допомоги від 25.10.2024 за яким вартість наданих послуг адвокатом Осьмініним С. Д. склала вказану вище суму.
Між тим, всупереч доводам заявника наявні у матеріалах справи докази не були безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі з іншої сторони, адже цей розмір не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат і є непропорційним до складності справи для адвоката та виконаною ним роботою, а також у співвідношенні до позовних вимог.
Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (пункт 135) зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 зазначила, що в рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).
У рішенні від 22 вересня 2022 року у справі «Генеральний будівельний менеджмент проти України» ЄСПЛ зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.
У пункті 268 рішення від 23 січня 2014 року у справі "East / West Alliance Limited" проти України" за заявою №19336/04 ЄСПЛ також нагадав, що згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Приходячи до переконання про залишення судового рішення без змін, колегія суддів бере до уваги, що представництво адвокатом здійснювалось в типовій справі незначної складності, де позивачем є його довіритель, а спір виник із стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту з одного боржника, із досить великої кількості в інших судових справах, з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких заявлено тотожні вимоги.
Отже, заявлена до стягнення сума грошових витрат була очевидно завищеною і підлягала зменшенню, оскільки виконані адвокатами роботи не потребували багато часу.
Тому апеляційний суд з визначеним судом попередньої інстанції розміром витрат позивача на професійну правничу допомогу погоджується.
Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, адже зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, що, зокрема, суперечить встановленій судовій практиці.
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін, відповідно до ст. 375 ЦПК України, є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст. ст. 35, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Осьмініна Сергія Дмитровича – залишити без задоволення, а додаткове рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Гельмязівська сільська рада Золотоніського району Черкаської області, про стягнення заборгованості та виселення - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 19 січня 2026 року. 

Судді: