КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №757/61534/21-ц     Головуючий у суді І інстанції: Соколов О.М.
провадження №22-ц/824/2191/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ОКРЕМА ДУМКА 

14 січня 2026 року м. Київ

У порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, висловлюю окрему думку й прошу додати її до справи № 757/61534/21-ц.
У листопаді 2021року ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю Інформаційне агентство «Українські новини» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 червня 2025 року позов задоволено.
Визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 на повагу до честі, гідності та на недоторканість ділової репутації інформацію, а саме: «Київські чиновники, які відповідальні за транспортну сферу, все активніше і активніше вимагають від перевізників хабар за можливість працювати в столиці. В першу чергу я хочу сказати про заступника голови КМДА ОСОБА_3 . Цей чиновник вирішив обкласти приватних перевізників даниною та брати по 200 гривень готівкою з кожного автобусу і в середньому за місяць це складає 6,5 млн гривень. До нас з такою пропозицією звернулись радники пана ОСОБА_3 , це ОСОБА_1 , а також начальник комунальної служби ОСОБА_5 . Коли ми спитали у цих, так званих ходаків, де нам брати кошти на ці хабарі? На що нам поступила пропозиція, що ми можем і вони будуть підтримувати нас в цьому, коли ми будемо піднімати вартість проїзду, навіть вище ніж в Київпастрансі. Тим перевізникам, які відмовились іти на їхні умови, сказали, що з ними розірвуть договори, а договори, вони якраз, фактично і дають можливість і дозвіл працювати у місті.» поширену ОСОБА_2 на прес-конференції «Проблеми та перспективи розвитку транспортної галузі м. Києва», відеозапис якої оприлюднений на YouTube-каналі «Інформаційне агентство Українські Новини», який належить Товариству з обмеженою відповідальністю Інформаційне агентство "Українські новини", за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Зобов`язано ОСОБА_2 протягом десяти календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію про ОСОБА_1 у той самий спосіб, в який вона була поширена, а саме: шляхом проведення прес-конференції в прес-центрі Товариства з обмеженою відповідальністю Інформаційне агентство «Українські Новини», на якій зачитати без будь-яких скорочень резолютивну частину рішення суду у цій справі.
Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю Інформаційне агентство «Українські Новини» протягом десяти календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію про ОСОБА_1 у той самий спосіб, в який вона була поширена, а саме: шляхом проведення прес-конференції в прес-центрі Товариства з обмеженою відповідальністю Інформаційне агентство «Українські Новини» за участю ОСОБА_2 та публікації на YouTube-каналі «Інформаційне агентство Українські Новини», що знаходиться за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 який належить Товариству з обмеженою відповідальністю Інформаційне агентство «Українські новини», відеозапису з цієї прес-конференції, на якій зачитано резолютивну частину рішення суду у цій справі.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1816 грн. Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при подані позову (в частині вимог до відповідача 2) у розмірі 454 грн. Звільнено Товариство з обмеженою відповідальністю Інформаційне агентство «Українські Новини» від сплати судового збору.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Трофімов Б.В., в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Постановою Київського апеляційного суду від 14 січня 2026 року апеляційну скаргу адвоката Трофімова Богдана Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 червня 2025 року залишено без змін.
Однак з висновками викладеними у постанові Київського апеляційного суду від 14 січня 2026 року по справі № 757/61534/21-ц не погоджуюсь.
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, колегія суду апеляційної інстанції обгрунтовувала свої висновки тим, що поширена ОСОБА_2 інформація про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 КК України «Вимагання», викладена у спосіб категоричного та стверджувального висловлювання у формі повідомлення про існування конкретних обставин (фактів), тобто є фактичним твердженням, а не оціночним судженням.
Колегія суддів вважала, що поширена ОСОБА_2 інформація про позивача не є вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача та свідчить про приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 ..
Таким чином колегія суддів вважала доведеним, що поширена на прес-конференції «Проблеми та перспективи розвитку транспортної галузі м. Києва» (відеозапис якого оприлюднено на YouTube-каналі «Інформаційне агентство Українські Новини», який належить ОСОБА_2 ) є твердженням про факти, а не оціночним судженням, а також, що оспорювана ОСОБА_1 інформація порушувала його особисті права, призвела до негативних наслідків через її поширення. 
Вважаю такі висновки колегії суддів апеляційного суду помилковими, з огляду на наступне.
Встановлено, що 19.10.2021 року на прес-конференції «Проблеми та перспективи розвитку транспортної галузі м. Києва» ОСОБА_2 була оприлюднена інформація про ОСОБА_1 .
Так, на вказаній Прес-конференції відповідачем ОСОБА_2 було висловлено наступну інформацію (3:55 - 5:30 хвилини відеозапису): «Київські чиновники, які відповідальні за транспортну сферу, все активніше і активніше вимагають від перевізників хабар за можливість працювати в столиці. В першу чергу я хочу сказати про заступника голови КМДА ОСОБА_3 . Цей чиновник вирішив обкласти приватних перевізників даниною та брати по 200 гривень готівкою з кожного автобусу і в середньому за місяць це складає 6,5 млн гривень. До нас з такою пропозицією звернулись радники пана ОСОБА_3 , це ОСОБА_1 , а також начальник комунальної служби ОСОБА_5 . Коли ми спитали у цих, так званих ходаків, де нам брати кошти на ці хабарі? На що нам поступила пропозиція, що ми можем і вони будуть підтримувати нас в цьому, коли ми будемо піднімати вартість проїзду, навіть вище ніж в Київпастрансі. Тим перевізникам, які відмовились іти на їхні умови сказали, що з ними розірвуть договори, а договори, вони якраз, фактично і дають можливість і дозвіл працювати у місті.»
Зазначену інформацію позивач просив визнати недостовірною та спростувати.
Надаючи широкі можливості реалізації свободи слова і поширенню інформації, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод закріпила положення про те, що свобода слова водночас передбачає відповідні обов`язки і відповідальність. Головним обмеженням у регулюванні цього питання виступає право на недоторканість приватного життя. У будь-якій державі особлива увага завжди приділяється приватному життю осіб, які перебувають на публічній службі.
У зв`язку з цим під час розгляду таких справ суди повинні брати до уваги положення Декларації про свободу політичної дискусії в засобах масової інформації, яка ухвалена 12 лютого 2004 року, а також важливі рекомендації Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.
Зокрема названа Резолюція зазначає, що публічними фігурами є ті особи, які обіймають державну посаду і/або користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті: у політиці, економіці, мистецтві, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі.
Політичні діячі та посадові особи, які обіймають політичні (публічні) посади або здійснюють публічну владу, підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики в ЗМІ.
Позивач працював на час поширення інформації радником заступника головами КМДА ОСОБА_3 , та відноситься до публічних осіб.
Твердження суду про те, що інформація, яка поширена відповідачем не є оціночними судженнями, оскільки у відеосюжеті прямо стверджується про скоєння ОСОБА_1 злочинів, є помилковим, оскільки поширена інформація є припущенням та оціночним судженням щодо можливого скоєння кримінально-караних діянь.
Враховуючи характер оспорюваної інформації, контекст подій, які зумовили її поширення, вважаю, що спірні вислови ОСОБА_2 , які були останнім висвітленні 19.10.2021 року на прес-конференції «Проблеми та перспективи розвитку транспортної галузі м. Києва» містить оціночні судження, висвітлення подій, які відбулись у минулому за участі позивача.
Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції.
Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.
Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатися оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена в судовому порядку.
Вказана правова позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду викладені у постановах від 03 квітня 2019 року у справі № 127/24530/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 344/16715/15-ц.
З урахуванням наведеного, вважаю, що позовні вимоги ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію задоволенню не підлягають.
З наведених мотивів вважаю, що колегія суддів необгрунтовано залишила без змін рішення суду першої інстанції.
З огляду на викладене вважаю, що Київський апеляційний суд повинен був задовольнити апеляційну скаргу адвоката Трофімова Богдана Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суддя 
Київського апеляційного суду Л.П. Сушко