П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року м. Київ

Справа № 753/16762/15-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/14482/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В. за участю секретаря Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, постановлену під головуванням судді Лужецької О.Р. 04 липня 2025 року у м. Києві, за поданням приватного виконавця виконавчого округу Лановенко Людмили Олегівни про примусове проникнення до житла боржника, 

В С Т А Н О В И В

У липні 2025 року Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмила Олегівна звернулась до суду з поданням, в якому просила надати дозвіл на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування подання вказувала, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_4:
- з примусового виконання виконавчого листа № 753/16762/15, виданого 26.03.2025 Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк», 117032 швейцарських франки 62 сантими заборгованості за кредитним договором (виконавче провадження № НОМЕР_2);
- з примусового виконання виконавчого листа № 753/16762/15, виданого 26.03.2025 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк», 3 654 грн. 00 коп., судового збору (виконавче провадження № НОМЕР_3).
25.04.2025 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 та постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3.
25.04.2025 приватним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_4.
25.04.2025 приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику.
25.04.2025 приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.
Вказує, що вищевказані постанови та виклик направлялись на адресу боржника рекомендованим поштовим відправленням.
У визначений час до офісу приватного виконавця боржниця не з`явилася, про поважність причин неявки не попередила, декларацію про доходи боржника, пояснення стосовно погашення заборгованості не надала, про що складено відповідний акт приватного виконавця.
На адвокатський запит представника боржниці - адвоката Самчук М.В., приватним виконавцем надано відповідь з додаванням постанов про відкриття виконавчого провадження з ідентифікаторами доступу, що свідчить про обізнаність боржниці у наявності відкритих виконавчих проваджень відносно неї
Згідно електронної відповіді МВС встановлено, що в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.
02.06.2025 до офісу приватного виконавця надійшла відповідь на запит від КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», у якій зазначено, що згідно з даними реєстрових книг КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10.09.2004.
21.06.2025 приватним виконавцем направлено вимогу боржниці ОСОБА_1 про надання доступу для проведення виконавчої дії по опису та арешту рухомого та нерухомого майна боржника за адресою: АДРЕСА_2 , дата проведення виконавчої дії - 27.06.2025 о 17:00 год. 
27.06.2025 приватним виконавцем у визначний час здійснено виїзд за вказаною адресою, однак боржницею не було виконано вимогу приватного виконавця про надання доступу та не надано доступ до квартири АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт приватного виконавця за участю представників стягувача.
27.06.2025 приватним виконавцем залишено у дверях квартири виклик боржнику із вимогою з`явитися 30.06.2025 о 12:00 год. за адресою місцезнаходження приватного виконавця щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату.
У визначений час до офісу приватного виконавця боржник не з`явився про поважність причин неявки не попередив, декларацію про доходи боржника, пояснення стосовно погашення заборгованості боржник не надав, про що складено відповідний акт приватного виконавця.
Протягом тривалого часу рішення суду залишається не виконаним, жодних дій для виконання рішення боржник не вчинила, в добровільному порядку вимоги приватного виконавця боржником не виконані, приватний виконавець вичерпав всі можливості щодо повного виконання рішення, що стало підставою для звернення до суду з даним поданням.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 липня 2025 року поданням приватного виконавця виконавчого округу Лановенко Людмили Олегівни про примусове проникнення до житла боржника - задоволено.
Надано приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмилі Олегівні дозвіл на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме: до квартири АДРЕСА_1 , з метою проведення виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» у зведеному виконавчому провадженні НОМЕР_6 (ВП НОМЕР_2, ВП№НОМЕР_3).
Ухвала суду мотивована тим, що приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. у передбаченому законом порядку повідомила боржника про початок примусового виконання рішення суду, а саме шляхом направлення постанов про відкриття виконавчого провадження разом з викликом приватного виконавця на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі, а також вичерпала всі можливості виконати виконавчий лист про стягнення заборгованості без примусового проникнення до житла, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця.

Не погодилась із вказаною ухвалою суду боржник ОСОБА_1 , її представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність ухвали суду, як такої, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Представник вказує на те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не врахував, що за змістом норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканість житла, може виступати виключно засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим. Однак, матеріали справи не містять доказів, що боржник була обізнана про намір приватного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту її майна, оскільки відповідні процесуальні документи не були їй вручені. Приватним виконавцем не надано належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджанню нею у здійснені виконавчих дій.
Матеріали подання не містять підтвердження щодо відсутності права користування інших осіб вказаною квартирою на момент звернення з поданням до суду, що в разі надання доступу на примусове входження може призвести до порушення прав користувачів приміщенням, дозвіл на проникнення до якого просить виконавець.
Суд першої інстанції проігнорував ту обставину, що метою проникнення до житла є подальші дії з реалізації квартири - єдиного житла боржника, яка є предметом іпотеки.
На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким подання приватного виконавця залишити без задоволення. 

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Лановенко Л.О. вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, а доводи наведені в апеляційній скарзі безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.
Просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Також письмові пояснення на апеляційну скаргу надійшли від АТ «Універсал Банк», в яких представник вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, а доводи наведені в апеляційній скарзі є безпідставними та такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. 

В судовому засіданні приватний виконавець Лановенко Л.О. заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Представник заінтересованої особи АТ «Універсал Банк» - Худак А.А. також заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Від представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Самчук М.В. надійшло клопотання, в якому вона просила відкласти розгляд справи, у зв`язку з перебуванням її у щорічній відпустці з 06.12.2025 по 15.12.2025.
Клопотання про відкладення розгляду справи представника ОСОБА_1 - адвоката Самчук М.В. є повторним, оскільки 22.10.2025 за клопотанням представника розгляд справи був відкладним на 10.12.2025. 
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм.
З огляду на це, перебування представника у відпустці не може вважатися поважною причиною повторної неявки сторони боржника в суд апеляційної інстанції, де здійснюється перегляд справи саме за апеляційною скаргою боржника. Причини особистої неявки боржника ОСОБА_1 суду повідомлені не були.
Колегія суддів враховує, що стороною боржника наведені доводи в апеляційній скарзі та в запереченнях на відзив, які і становлять предмет і межі даного розгляду, підстав для визнання причин неявки поважними не має, а тому враховуючи тривалість перебування справи в провадженні апеляційного суду, колегія суддів вважає, що неявка представника боржника, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.
Згідно із ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.
Відповідно до ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян.
Як зазначено у ст.30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканість житла.
У ч.ч.1, 2 ст. 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.
Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
Відповідно до п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.
Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.
Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.
Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №757/41727/19-ц, приватний (державний) виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння. Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 678/282/16-ц, право виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань. При цьому, відповідно до діючого законодавства у поданні про примусове проникнення до житла особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, повинні бути зазначені достовірні дані про наявність такого майна у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення.
Виходячи з викладеного, для надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.

Так, відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до приписів ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.2 ст.89 ЦПК України).

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_4:
- з примусового виконання виконавчого листа № 753/16762/15, виданого 26.03.2025 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк», 117032 швейцарських франки 62 сантими заборгованості за кредитним договором (виконавче провадження № НОМЕР_2);
- з примусового виконання виконавчого листа № 753/16762/15, виданого 26.03.2025 Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк», 3654,00 грн, судового збору (виконавче провадження № НОМЕР_3).
25.04.2025 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 та постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_5, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації.
25.04.2025 приватним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 у зведене виконавче провадження НОМЕР_6 (а.с.77).
25.04.2025 приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику.
25.04.2025 приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.
Вбачається, що вищевказані постанови та виклик направлялись на адресу боржника, вказану у виконавчому документі рекомендованим поштовим відправленням №0601139694132 (а.с.26).
29.04.2025 до приватного виконавця надійшов адвокатський запит представника боржниці ОСОБА_1 - адвоката Самчук М.В. про надання ідентифікаторів доступу до виконавчих проваджень НОМЕР_2, НОМЕР_5.
29.04.2025 року приватним виконавцем на адвокатський запит представника боржниці - адвоката Самчук М.В., надано відповідь з додаванням постанов про відкриття виконавчого провадження з ідентифікаторами доступу (а.с.44).
Згідно електронної відповіді РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) на ім`я ОСОБА_1 будь-які зареєстровані транспортні засоби на реєстраційному обліку не перебувають (а.с.37).
02.06.2025 до офісу приватного виконавця надійшла відповідь на запит від КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», у якій зазначено, що згідно з даними реєстрових книг КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10.09.2004 (а.с.27,79).
02.06.2025 приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить боржнику (а.с.70-71)
21.06.2025 приватним виконавцем направлено вимогу боржниці ОСОБА_1 про надання доступу для проведення виконавчої дії по опису та арешту рухомого та нерухомого майна боржника за адресою: АДРЕСА_2 , дата проведення виконавчої дії - 27.06.2025, о 17:00 (а.с.62).
27.06.2025 приватним виконавцем у визначний час здійснено виїзд за вказаною адресою, однак боржницею не було виконано вимогу приватного виконавця про надання доступу та не надано доступ до квартири АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт приватного виконавця за участю представників стягувача (а.с.31).
27.06.2025 приватним виконавцем залишено у дверях квартири виклик боржнику із вимогою з`явитися 30.06.2025 о 12:00 год. за адресою місцезнаходження приватного виконавця щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату.
Відповідно до актів приватного виконавця від 05.05.2025, 12.06.2025, 30.06.2025, боржник за викликами до приватного виконавця не з`явилась, про поважність причин неявки не повідомила (а.с.106,107,108).
Відповідно до інформаційної довідки від 30.06.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, квартира АДРЕСА_1 , є предметом іпотеки за договором іпотеки від 28.08.2007, іпотекодержатель: ВАТ «Банк Універсальний», іпотекоадавець ОСОБА_1 (а.с.121-122).
У визначений час до офісу приватного виконавця боржник не з'явилась про поважність причин неявки не попередила, декларацію про доходи боржника, пояснення стосовно погашення заборгованості боржник не надала, про що складено відповідні акти приватного виконавця.
Таким чином, наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку свідчать про те, що під час примусового виконання судового рішення приватний виконавець вживав передбачені законом заходи для виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2023 у справі №753/16762/15 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та судового збору. 
При цьому, боржник свідомо ухиляється від виконання вимог приватного виконавця, а також від виконання судового рішення, не надає можливість приватному виконавцю перевірити майновий стан, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що проникнення до житла боржника залишається єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення, встановлення майнового стану боржника, виявлення майна та коштів, що належать боржникові.
Матеріалами подання приватного виконавця також підтверджено, що боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» всі процесуальні документи по виконавчому провадженні, в тому числі постанови про відкриття виконавчого провадження та виклик приватного виконавця, були направлені рекомендованим поштовим відправленням на адресу боржника, зазначену у виконавчому листі, а саме: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями квитанції про оплату поштових відправлень та списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів.
Крім того, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на адвокатський запит представника боржника - адвоката Самчук М.В., приватним виконавцем надано відповідь з додаванням постанов про відкриття виконавчого провадження з ідентифікаторами доступу, що свідчить про обізнаність боржника про відкрите виконавче провадження та необхідність виконання відповідних зобов`язань.
За таких обставин, доводи боржника наведені в апеляційній скарзі щодо неповідомлення її про наявність виконавчого провадження та про наміри приватного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту її майна, спростовуються матеріалами справи, та до уваги суду апеляційної інстанції не приймаються. 
Невмотивованим є також доводи апеляційної скарги про те, що примусове проникнення до квартири боржника призведе до порушення її конституційних прав на недоторканість житла та права володіння, а також може призвести до порушення прав користувачів приміщенням, оскільки таке посилання є лише припущенням скаржника, а Законом не заборонено суду надавати доступ до житла, в якому, крім боржника, проживають і інші особи.
Крім того, такий захід не посягає на права та свободи користувачів приміщенням, не порушує недоторканність житла у більшому обсязі, ніж це потрібно для реалізації судового рішення, та є співмірним і пропорційним втручанням, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження». Відтак, вжиті заходи узгоджуються з принципом верховенства права та забезпечення балансу інтересів усіх сторін.
Не заслуговують на увагу колегії суддів також доводи апеляційної скарги про те, що квартира, є єдиним житлом боржника, та є предметом іпотеки, оскільки вказані доводи не мають відношення до оскаржуваної ухвали і правовідносин що виникли.
Доводи апеляційної скарги про те, що проникнення виконавця до житла є неприпустимим, оскільки квартира є єдиним житлом боржника, не заслуговують на увагу суду, з огляду на те, що ухвала, яка надає дозвіл приватному виконавцю на примусове проникнення до житла, не передбачає виселення мешканців чи реалізацію майна, а має виключно процесуальну мету - забезпечення доступу до об`єкта для проведення виконавчих дій, зокрема, огляду та опису майна боржника, як рухомого так і нерухомого. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 26 грудня 2025 року.