РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 565/2759/24
Провадження № 22-ц/4815/1382/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  
         
головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: – Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання – Хлуд І.П.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана ОСОБА_1 та її представником – адвокатом Бабіком Костянтином Володимировичем на рішення Вараського міського суду Рівненської області від 25 липня 2025 року (ухвалене у складі судді Зейкана І.Ю.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та припинення стягнення аліментів, –
       
в с т а н о в и в :

       У грудні 2024 року до Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Бабіком К.В. до ОСОБА_2 про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню та припинення стягнення аліментів. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що судовим наказом Кузнецовського міського суду від 01.10.2024 року за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання їхніх неповнолітніх дітей з неї, ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно.
Копію судового наказу вона не отримувала, оскільки перебуває на службі в ЗСУ.
Лише в кінці жовтня 2024 року на електронну адресу їй було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.10.2024 року, що винесена Вараським ВДВС про стягнення аліментів.
Посадові особи ДВС надіслали їй копію судового наказу.
Оскільки, під час розгляду заяви у порядку наказного провадження та видачі судового наказу судом не розглядалася обгрунтованість вимог стягувача по суті, то рішення у формі судового наказу прийняте без урахування фактичних обставин, які надавали б право стягувачу звернутися до суду із подібною заявою.
Подані заявником докази щодо реєстрації дітей не можуть вважатися переконливими та відтворювати фактичні обставини, а тим паче, підтверджувати факт проживання дітей з батьком.
09.10.2021 вона та ОСОБА_6 розірвали шлюб за рішенням Кузнецовського міського суду. Троє їхніх неповнолітніх дітей залишилися проживати з нею за фактичною адресою - АДРЕСА_1 , де проживає її мама ОСОБА_7 . 
Однак, сини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишилися формально зареєстрованими в квартирі батьків відповідача за адресою: АДРЕСА_2 , де сторони проживали до розірвання шлюбу. 
Донька, ОСОБА_10 зареєстрована за адресою фактичного проживання: АДРЕСА_1 , де, власне, позивач зареєстрована особисто.
Починаючи з квітня 2022 позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Збройних Силах України. У даний час проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 . 
При цьому інформує, що менший син ОСОБА_9 переведений на навчання в ліцей № 26 м. Житомир і проживає спільно з нею за адресою - АДРЕСА_3 . Керівництво військової частини надало їй дозвіл на проживання з малолітнім сином поза межами підрозділу.
Крім цього, починаючи з 2021 року, донька ОСОБА_11 навчається в Обласному спортивному ліцеї по даний час і знаходиться на частковому державному утриманні (харчування та проживання за рахунок держави). 
Починаючи з вересня поточного року вона перевела сина ОСОБА_12 в зазначений навчальний спортивний заклад, де він продовжує навчання і по нині на умовах, що зазначені вище. 
Всі потреби щодо навчання і утримання дітей фінансувала вона особисто, щонеділі перераховуючи кошти її мамі ОСОБА_7 , у якої діти проживали, а також старшій доньці особисто.
Щоправда, батько дітей ОСОБА_6 також надавав підтримку дітям, але у який саме спосіб їй не відомо, оскільки він також проходить військову службу у військовій частин НОМЕР_2 в АДРЕСА_4 . 
Коли трапляється можливість, в період відпустки, вона постійно намагається провести час з дітьми та оздоровити їх. Під час відпустки батька, він запрошує дітей до своїх батьків, також проводить з ними час. 
Спілкуванню з дітьми вона не заперечує. Отже, об`єктивно - батько їхніх неповнолітніх дітей фактично не проживав і не проживає з дітьми, оскільки він перебуває на військовій службі з 2022 року. 
На час подання заяви про стягнення аліментів ОСОБА_6 продовжував перебувати на службі в ЗСУ (в/ч НОМЕР_3 ), а їхні неповнолітні сини ОСОБА_13 та ОСОБА_14 фактично проживали у її батьків. Весь навчальний період, донька ОСОБА_11 проживала в гуртожитку спортивного ліцею в м. Костопіль, а з вересня поточного року там же проживає і навчається син ОСОБА_13 . Починаючи з жовтня 2024 року менший син ОСОБА_14 постійно проживає і навчається по місцю її служби, тобто в м. Житомир.
Таким чином, будь-які правові підстави щодо стягнення з неї аліментів на користь ОСОБА_15 на утримання неповнолітніх дітей відсутні. Не існувало таких підстав і на час звернення стягувача аліментів до суду із заявою про видачу судового наказу.
Просила визнати судовий наказ, виданий Кузнецовським міським судом Рівненської області 01.10.2024 у справі № 565/968/24 про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі її заробітку (доходу), таким, що не підлягає виконанню; припинити відрахування аліментів, що стягуються з неї за судовим наказом Кузнецовського міського суду Рівненської області від 01.10.2024 у справі № 565/968/24.
Рішенням Вараського міського суду Рівненської області від 25 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та припинення стягнення аліментів задоволено частково.
Припинено стягнення аліментів із ОСОБА_1 , які стягуються на підставі судового наказу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 01.10.2024 у справі № 565/968/24, пропорційно в частині стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У задоволенні вимог у іншій частині відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язань ОСОБА_1 за судовим наказом від 01.10.2024 року, який набрав законної сили, та в силу вимог статті 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання. Наявність нерозглянутого спору про право не належить до процесуальних підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Вирішуючи вимогу щодо припинення стягнення аліментів суд взяв до уваги наступні обставини.
Дитина ОСОБА_3 постійно проживає з матір`ю позивача, позивач ОСОБА_1 надає належне утримання, та, враховуючи, що дитина ОСОБА_3 не проживає з відповідачем, суд дійшов висновку про безпідставність стягнення аліментів з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 в частині необхідній для утримання дитини ОСОБА_3 , а отже наявні підстави для припинення стягнення аліментів з позивача в частині утримання ОСОБА_3 .
В частині припинення стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які постійно проживають з відповідачем, судом не встановлено підстав, а отже у задоволенні вимог у цій частині слід відмовлено за безпідставністю. 
Позивачем до суду подані заяви від імені дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у яких вони висловлюють думку про те, що не бажають стягнення аліментів з матері на їх утримання.
За своїми ознаками заяви від імені дітей не належать до жодного із джерел доказів, визначених ч. 2 ст. 76 ЦПК України, а отже у суду відсутні підстави брати їх до уваги та встановлювати на їх підставі будь-які обставини.
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Бабіка К.В. оскаржила його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що, взявши до уваги лише одну формальну обставину, де спільні неповнолітні діти ОСОБА_16 та ОСОБА_17 зареєстровані за адресою, де нині проживає відповідач, тобто батько дітей, а інші істотні обставини залишив поза увагою, суд ухвалив необґрунтоване, не об`єктивне та несправедливе рішення.
Суд не надав оцінку поведінки відповідача щодо його спонукань та прагнень стягнути аліменти з матері трьох спільних неповнолітніх дітей на свою користь, не надав оцінку обставинам, де позивач, перебуваючи на службі в ЗСУ, тобто, перебуваючи в рівних умовах з відповідачем щодо забезпечення дітей, приймала та приймає активну участь у їх забезпеченні та, по мірі можливості і необхідності, приймала та приймає участь у їх вихованні.
В ухваленому рішенні суд не згадав, що позивач, буцімто, ухиляється від своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення, утримання та виховання спільних дітей, що являється однією із істотних підстав для стягнення аліментів на їх утримання другого з батьків.
Вирішуючи даний спір, суд не взяв до уваги позицію дітей щодо участі мами у їх забезпеченні та щодо недоцільності стягнення з неї аліментів на користь батька.
Також, суд не прийняв до уваги та не перевірив обставину щодо участі батька в утриманні дітей в рівній мірі, як того вимагає чинне законодавство.
Існуюча обставина, за якої вона не може в даний час проживати спільно з дітьми, оскільки приймає участь у захисті країни, не є істотною і вирішальною для стягнення з неї аліментів саме батьком.
Сам факт реєстрації особи (одного з батьків) по місцю проживання дитини, або ж навіть проживання з дитиною в одному приміщенні, не є беззаперечним підтвердженням, що дитина знаходиться на утриманні одного з батьків.
Реєстрація двох дітей за місцем проживання батька, а також проживання однієї дитини (оскільки ОСОБА_13 лише тимчасово, на час канікул, проживає за місцем реєстрації, а переважно проживає за місцем навчання за рахунок держави) не є безумовною та основною підставою, яка надає відповідачу право на стягнення з неї аліментів на його користь.
Просить скасувати оскаржуване рішення, яким позовні вимоги задоволено частково та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
22 вересня 2025 року представником ОСОБА_2 – адвокатом Мудраком О.С. подано відзив на апеляційну скаргу, покликаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказана обставина підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії НОМЕР_4 від 26.05.2008 року, серії НОМЕР_5 від 19.07.2011 року, серії НОМЕР_6 від 10 жовтня 2013 року.
01.10.2024 року Кузнецовським міським судом Рівненської області у справі № 565/2151/24 виданий судовий наказ про стягнення із позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/2 заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. Аліменти стягнуто з 23 вересня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24.10.2024 року заяву ОСОБА_1 про скасування вищевказаного судового наказу у справі № 565/2151/24 від 01.10.2024 року повернуто заявнику без розгляду. 
Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи у задоволенні вимоги про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції покликався на відсутність обставин, зазначених у ст. 432 ЦПК України, які є підставами для такого визнання.
Колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду з огляду на наступне.
Статтею 160 ЦПК України та статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення та одночасно виконавчим документом.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
За ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Так, виконавчий документ може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.
Дослідивши матеріали справи, колегією суддів не встановлено доказів, на підтвердження помилкової видачі 01.10.2024 року Кузнецовським міським судом Рівненської області у справі № 565/2151/24 судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а також не надано доказів на підтвердження відсутності у неї обов`язку щодо сплати аліментів на утримання дітей чи повного його виконання.
Наявність нерозглянутого спору про право не належить до процесуальних підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Стосовно вимоги щодо припинення стягнення аліментів варто зазначити наступне.
Статтею 180 СК України регламентовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Указаною нормою права імперативно встановлено право власності дитини на аліменти, які отримуються на неї одним із батьків, та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Отже, за змістом вказаної норми права особа, з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі, у випадку зміни будь-яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку, може звернутися із відповідним позовом.
У постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі №186/126/21 (провадження № 61-1949св23) викладено правовий висновок такого змісту: «Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.
З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини) однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
У справі, що переглядається встановлено, що дитина ОСОБА_3 постійно проживає з матір`ю позивача, позивач ОСОБА_1 надає належне утримання, тому стягнення аліментів з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 в частині необхідній для утримання дитини ОСОБА_3 є безпідставними, а отже судом першої інстанції вірно зазначено, що наявні підстави для припинення стягнення аліментів з позивача в частині утримання ОСОБА_3 .
В частині припинення стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які постійно проживають з відповідачем, не встановлено підстав для припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на їх утримання.
Належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин позивачем суду не подано.
Тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана  ОСОБА_1 та її представником – адвокатом Бабіком Костянтином Володимировичем залишити без задоволення.
Рішення Вараського міського суду Рівненської області від 25 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя                                                                 Шимків С.С.
Судді:                                                                 Боймиструк С.В.
                                                                        Хилевич С.В.