УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 991/8417/25
провадження № 51 - 4769 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційні скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2025 року про повернення апеляційної скарги, 
встановив:
Вироком Вищого антикорупційного суду від 03 вересня 2025 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 14 серпня 2025 року між прокурором четвертого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури та підозрюваним ОСОБА_7 за участі його захисника ОСОБА_8 , з урахуванням внесених змін від 25 серпня 2025 року, у межах кримінального провадження № 52025000000000455 від 14 серпня 2025 року. 
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі - КК), ч. 1 ст. 255 КК (у редакції Закону України №2341-ІІІ від 05 квітня 2001 року) та призначено йому остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, на державних та комунальних підприємствах, установах та організаціях строком на 3 роки, без конфіскації майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 12 лютого 2024 року по 11 лютого 2025 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Згідно із ч. 2 ст. 75 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, та на підставі ст. 76 КК покладено на нього ряд обов`язків.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та арешту майна.
Не погодившись із вказаним вироком, підозрюваний ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернулися до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з апеляційними скаргами.
Ухвалою судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2025 року повернуто, зокрема, апеляційні скарги ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на вирок Вищого антикорупційного суду від 03 вересня 2025 року.
Після цього захисник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_6 звернулися до Верховного Суду з касаційними скаргами, у яких просять скасувати ухвалу судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2025 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
На думку скаржників, вирок Вищого антикорупційного суду від 03 вересня 2025 року, постановлений у кримінальному провадженні № 52025000000000455 від 14 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_7 , безпосередньо зачіпає права та законні інтереси ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з огляду на те, що він містить посилання, які будуть використані для доведення їх винуватості у іншому кримінальному провадженні та ідентифікує їх як осіб, що вчинили злочин. 
У зв`язку з цим, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального закону, захисник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вважають, що Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду дійшла передчасного висновку щодо відсутності у них процесуального права на подання апеляційної скарги на вказаний вирок. Внаслідок цього було необґрунтовано повернуто апеляційні скарги, без розгляду по суті, що порушує права ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (презумпцію невинуватості, на судовий захист).
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального кодексу України (далі-КПК), суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Стосовно доводів касаційних скарг в частині оскарження ухвали апеляційного суду про повернення апеляційних скарг захисника ОСОБА_4 та підозрюваного ОСОБА_6 слід зазначити таке.
Так, згідно з приписами ч. 4 ст. 475 КПК вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим Кодексом, з підстав, передбачених статтею 394 цього Кодексу.
Частиною 4 статті 394 КПК встановлено підстави оскарження вироку суду, яким затверджено угоду про визнання винуватості та вичерпний перелік осіб, які можуть звернутися з апеляційною скаргою на вказаний вирок.
Водночас, виходячи зі змісту Конституції України, а також положень ст.ст. 7, 24, 394 КПК у системному зв`язку, особа, яка не була учасником кримінального провадження, має право на оскарження вироку на підставі угоди за умови, що такий вирок стосується її прав, свобод або інтересів. 
Такий підхід закріплений у постанові Верховного Суду України від 03 березня 2016 року у справі № 5-347кс15.
У постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа № 639/2837/19) сформульовано правовий висновок, згідно з яким, під час вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження за скаргою іншої особи (зокрема, захисника або представника іншої особи), поданою на вирок на підставі угоди, суд має переконатися, що у тексті вироку містяться дані, які прямо вказують на таку особу, або встановлено обставини, що дозволяють суду з упевненістю її ідентифікувати. Крім того, вирок має безпосередньо стосуватися прав, свобод чи інтересів такої особи.
При цьому, посилання на те, що вирок стосується прав або інтересів іншої особи, має бути належним чином обґрунтовано з урахуванням змісту відповідного судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч.3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана особою, яка не має на це права.
Як убачається з матеріалів касаційної скарги, підозрюваний ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 подали апеляційні скарги на вирок Вищого антикорупційного суду від 14 серпня 2025 року. Ухвалою судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2025 року зазначені скарги повернуто на підставі того, що їх подано особами, які не мають на це права.
Суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи своє рішення, зазначив, що оскаржуваний вирок не містить ані висновків суду щодо винуватості жодної з осіб, які згадуються у ньому, крім ОСОБА_7 , ані оцінки їх дій в даному кримінальному провадженні. З вироку також неможливо ідентифікувати ані посад, ані конкретних підприємств, установ та організацій, у яких, зокрема ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обіймали посади. Крім того, судом першої інстанції у вироку не розкривається зміст показань ОСОБА_7 , а лише зазначається, що показання, які він має надати в межах інших кримінальних проваджень, мають бути правдивими та детальними, що не порушує жодних прав, зокрема презумпцію невинуватості, осіб, відносно яких такі показання мають надаватись. Вирок ухвалено лише щодо ОСОБА_7 , і він не має преюдиційного значення для встановлення вини інших осіб, у тому числі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Не залишилось поза увагою апеляційного суду й те, що оскаржуваний вирок ухвалений у закритому судовому засіданні, загальний доступ до його тексту закрито на підставі п. 4 ст. 7 Закону України «Про доступ до судових рішень» з метою забезпечення захисту інформації, яка отримана при розгляді справи у закритому судовому засіданні, що унеможливлює жодній сторонній особі ідентифікувати осіб, про яких зазначено у ньому.
Таким чином, апеляційний суд, повертаючи апеляційні скарги, зокрема, адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_6 діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, що узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, сформульованим у постанові від 18 травня 2020 року (справа № 639/2837/19), а тому посилання скаржників на те, що вирок стосується прав та інтересів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є безпідставними.
Колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційних скарг не містять належних аргументів, які б свідчили про істотне порушення закону, що могло вплинути на законність судового рішення.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції підстав для задоволення касаційних скарг скаржників не вбачає та вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2025 року про повернення апеляційної скарги.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_3