ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/350/26 Справа № 225/592/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Плінська А. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Красвітної Т.П., Макарова М.О.,
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  — адвоката Проскурні Тетяни Володимирівни на додаткове рішення Самарського районного суду м.Дніпра від 14 травня 2025 року у складі судді Плінської А.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Акцент – Банк» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, стягнення 3% річних та інфляційних втрат,–

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2024 року  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3  звернулись до суду з позовом до АТ «Акцент – Банк» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, стягнення 3% річних та інфляційних втрат (т. 1 а.с. 1-16).
Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 22 серпня 2024 року позов представника позивачів – адвоката Проскурня Т.В., яка діє в інтересах: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до АТ «Акцент – Банк» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволено частково.
Визнано протиправними дії АТ «Акцент – Банк» щодо блокування рахунку ОСОБА_2 : IBAN № НОМЕР_1 , картковий рахунок: НОМЕР_2 у період з 13 жовтня 2023 року по 18 квітня 2024 року та неповідомлення їй причин такого блокування.
Визнано протиправними дії АТ «Акцент – Банк» щодо блокування рахунку ОСОБА_1 : IBAN № НОМЕР_3 , картковий рахунок: НОМЕР_4 у період з 13 жовтня 2023 року по 18 квітня 2024 року та неповідомлення йому причин такого блокування.
Визнано протиправними дії АТ «Акцент – Банк» щодо блокування рахунку ОСОБА_3 : IBAN № НОМЕР_5 , картковий рахунок: НОМЕР_6 у період з 13 жовтня 2023 року по 18 квітня 2024 року та неповідомлення їй причин такого блокування.
Стягнуто з АТ «Акцент – Банк» на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати у сумі 3 487,51 грн, 3 % річних у сумі 1 568,49 грн.
Стягнуто з АТ «Акцент – Банк» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у сумі 3 448,57 грн, 3 % річних у сумі 1 550,97 грн.
Стягнуто з АТ «Акцент – Банк» на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати у сумі 3 448,57 грн, 3 % річних у сумі 1 550,97 грн.
Стягнуто з АТ «Акцент – Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 297,03 грн.
Стягнуто з АТ «Акцент – Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 297,03 грн.
Стягнуто з АТ «Акцент – Банк» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2 297,03 грн (т. 1 а.с. 153-163).
У серпні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Проскурня Т.В. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з АТ «Акцент – Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 32 250,00 грн за немайнові вимоги та 29 021,78 грн за майнові вимоги (т. 1 а.с. 166-171).
Рішенням Вищої ради правосуддя територіальну підсудність судових справ Дзержинського міського суду Донецької області з 02 вересня 2024 року змінено та передано Самарському районному суду міста Дніпропетровська.
Додатковим рішенням Самарського районного суду м.Дніпра від 14 травня 2025 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_4 про винесення додаткового рішення по справі за позовом представника позивачів – адвоката Проскурні Т.В., яка діє в інтересах: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до АТ «Акцент – Банк» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, стягнення 3% річних та інфляційних втрат – відмовлено (т. 2 а.с. 55-56).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2025 року апеляційну скаргу АТ «Акцент – Банк» залишено без задоволення.
Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 22 серпня 2024 року залишено без змін (т. 2 а.с. 103-109).
В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду адвокат Проскурня Т.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення заяви про розподіл судових витрат в повному обсязі (т. 2 а.с. 61-63). 
АТ «Акцент – Банк» скористалось своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити (т. 2 а.с. 140-142, 155-156).
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а додаткове рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення враховуючи наступне.
Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що рішення від 22 серпня 2024 року ухвалювалось Дзержинським міським судом Донецької області, а рішенням Вищої ради правосуддя територіальну підсудність судових справ Дзержинського міського суду Донецької області з 02 вересня 2024 року змінено та передано Самарському районному суду міста Дніпропетровська, за таких обставин суд вважає за не можливе ухвалення додаткового рішення по справі, оскільки ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначає, що додаткове рішення ухвалюється лише тим судом, що ухвалив рішення, тобто Дзержинським міським судом Донецької області. Враховуючи, що територіальну підсудність справ цього суду змінено, позивачі не позбавлені можливості звернення до суду з окремим позовом в цій частині.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Аналіз змісту статті 270 ЦПК України у системному зв`язку з іншими нормами права, дає підстави для висновку, що вказана процесуальна норма не встановлює беззаперечний обов`язок ухвалення додаткового рішення виключно в такому ж складі суду (суддів), що ухвалив рішення, оскільки у цьому разі законодавець використовує формулу «суд, що ухвалив рішення» як суддівська інституція, а не конкретних суддів суду.
Рішенням Вищої ради правосуддя територіальну підсудність судових справ Дзержинського міського суду Донецької області з 02 вересня 2024 року змінено та передано Самарському районному суду міста Дніпропетровська у зв`язку з інтенсифікацією воєнних дій та наближенням лінії фронту значно посилюються обстріли територій, розташовані неподалік населені пункти стають об`єктами тимчасової окупації для держави-агресора, що унеможливлює здійснення правосуддя відповідними судами.
Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
При цьому, відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права – це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення як у правотворчу, так і у правозастосовну діяльність. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості та ідеї права.
Питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, містяться у частині першій статті 264 ЦПК України, що міститься у главі 9 розділу III цього Кодексу.
Додаткове рішення може бути ухвалено у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України.
Зміст частин першої та другої статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що головне значення додаткового рішення полягає у забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом внаслідок неналежного виконання вимог частини першої статті 264 ЦПК України.
Крім того, додаткове рішення шляхом його подальшого виконання спроможне забезпечити реальний захист прав та інтересів позивача, з метою відновлення або захисту яких останній звертався до суду з конкретно визначеними позовними вимогами, які суд за відсутності процесуальних перешкод повинен вирішити по суті.
При цьому необхідно ураховувати, що виконання судових рішень є складовою частиною судового розгляду, а також важливим фактором, що забезпечує захист прав і законних інтересів громадян. Обов`язковість виконання судового рішення є одним із основних принципів цивільного судочинства.
При таких обставинах, приймаючи до уваги викладене та з огляду на принцип верховенства права, колегія суддів приходить до висновку, що не є допустимим занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог, оскільки забезпечення реального доступу до правосуддя є одним із основних обов`язків держави.
Крім того, частиною третьою статті 270 ЦПК України встановлено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Таким чином, цивільний процесуальний закон не забороняє визначеним при автоматичному розподілі суддям знайомитись з матеріалами справи, у чому числі з дослідженими при судовому розгляді доказами, прослуховувати записи технічної фіксації судового процесу, уточнювати певні питання у учасників справи, яких у разі необхідності суд може викликати в судове засідання (частина четверта статті 270 ЦПК України).
При таких обставинах колегія суддів вважає, що відсутність складу суддів, що ухвалювали у цій справі судове рішення, не є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
До таких висновків дійшов Верховний суд у своїй постанові від 24 червня 2020 року по справі № 759/9300/13-ц.
Щодо суті заяви колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.
Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 (провадження №12-14гс22) зроблено висновок, що: «суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами».
У постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі №628/2292/18 зазначено, що якщо винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги була визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, то вона за весь час дії договору не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.
Як вбачається з матеріалів справи, інтереси  ОСОБА_1  під час її розгляду в суді першої інстанції представляв адвокат Проскурня Т.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 05 січня 2024 року №239/2024 (т. 1 а.с. 173-178).
Умовами договору про надання правничої допомоги від 05 січня 2024 року №239/2024 передбачено, що клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Надання адвокатським об`єднанням правової допомоги здійснюється на підставі поданої клієнтом письмової заявки, оформленої за формою, наведеною в додатку №1 до цього Договору (п. 1.1., 1.2. Договору).
Гонорар адвокатського об`єднання клієнт оплачує в розмірі та в порядку згідно з умовами, викладеними в додатку №2 до цього договору (п. 4.1. Договору).
Згідно Додатку №2 до договору про надання правничої допомоги від 05 січня 2024 року №239/2024 (т. 1 а.с. 180-181), сторони за договором домовились, що вартість послуг (гонорар) адвокатського об`єднання за Договором становить 3 000,00 грн за годину роботи адвоката. Додатково до гонорару клієнт оплачує (компенсує) адвокатському об`єднанню витрати, необхідні для надання адвокатським об`єднанням послуг за договором (судовий збір, вартість проведення судових експертиз та отримання висновків фахівців, поштові витрати, витрати на переїзд у інше місце, витрати на відрядження, тощо). У випадку стягнення на користь клієнта заборгованості, або компенсацій, або будь-яких інших виплат за результатами дій адвокатського об`єднання у судовому або позасудовому порядку (у тому числі у випадку укладення мирової угоди), клієнт додатково до виплат, визначених у п.п. 1-3 вище, сплачує 3% від стягнутих вищезазначених сум. Оплата послуг адвокатського об`єднання та інших виплат, пов`язаних з виконанням адвокатським об`єднанням договору та зазначених у п.п. 1-4 вище, здійснюється на підставі виставленого рахунку. 
Згідно заяви ОСОБА_1 відповідно до п.п. 1.1. та 1.2. Договору останній просить надати наступну правову допомогу: - підготувати позовну заяву щодо визнання незаконними дій АТ «Акцент-Банк» щодо блокування грошових коштів на його рахунку та стягнення моральної та матеріальної шкоди. Також, просить здійснювати будь-які необхідні адвокатам адвокатського об`єднання дії, направлені на підготовку позовної заяви, збору відповідних доказів, у тому числі отримувати інформацію, що містить банківську таємницю в АТ «Акцент-Банк» стосовно його рахунків, тощо (т. 1 а.с. 179). 
Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 23.08.2024 року (т. 1 а.с. 186), повна вартість наданих послуг (виконаних робіт) становить 64 500,00 грн: - Підготовка позовної заяви, розрахунку боргу та додаткових, збір доказів для пред`явлення позову до суду, 9 год. — 27 000 грн; - Підготовка відповіді на відзив з додатками, 5 год. — 15 000,00 грн; - Участь адвоката Проскурні Т.В. у судовому засіданні, 1 год. — 3 000,00 грн; - Підготовка заперечень на приєднання пояснень до матеріалів справи та задоволення клопотання відповідача про залучення третьої особи, 1,5 год — 4 500,00 грн; - Підготовка заяви про зміну позовних вимог з урахуванням доказів про арешт рахунків, поданих відповідачем з розрахунком, 3 год. — 9 000,00 грн; - Участь адвоката Проскурні Т.В. у судовому засіданні, 1 год. — 3 000,00 грн; - Участь адвоката Проскурні Т.В. у судовому засіданні, 1 год. — 3 000,00 грн. 
Факт часткової оплати за надані послуги адвоката підтверджується квитанцією та платіжною інструкцією (т. 1 а.с. 184-185).
Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2024 року у справі №547/581/21 (провадження №61-5134св23), відповідаючи на доводи касаційної скарги, констатував, «що положення частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України дає право суду, за клопотанням іншої сторони лише зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності таких витрат покладено на сторону, яка заявила таке клопотання, а не на суд».
Колегія суддів враховує той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що АТ «Акцент-Банк» було повідомленні про дату, час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, а також враховуючи те, що додаткове рішення суду було ухвалено через вісім днів з моменту направлення судової повістки про виклик, а тому вказане унеможливило подання АТ «Акцент-Банк» клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду першої інстанції.
Разом з тим, у відзиві на апеляційну скаргу АТ «Акцент-Банк» посилається на неспівмірність розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (послуг), а також часом витраченим на їх виконання. Також зазначив про те, що у разі стягнення витрат на правничу допомогу, то відповідач заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. 
Матеріалами справи дійсно підтверджується надання адвокатом Проскурня Т.В. позивачу  ОСОБА_1  вищезазначених послуг з професійної правничої допомоги.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, вона не є складною. Враховуючи наявність судової практики та правових позицій Верховного Суду з приводу подібних правовідносин, значення справи для сторін, яке, зокрема, частково визначається сумою, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, враховуючи реально затрачений адвокатом час на надання послуг та їх обсяг, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не співмірні з обсягом і складністю наданих послуг, вартість яких є завищеною.
За таких умов, колегія суддів вважає, що справедливим і співмірним буде розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції у сумі 35 000,00 грн. На думку колегії суддів саме в такому розмірі витрати відповідають критерію обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, відповідають обсягу вчинених процесуальних дій, обсягу виконаних адвокатом робіт, відповідають критерію розумності їхнього розміру (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виходячи з конкретних обставин справи.
На підставі наведеного, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у сумі 35 000,00 грн. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,–

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  — адвоката Проскурні Тетяни Володимирівни — задовольнити частково.
Додаткове рішення Самарського районного суду м.Дніпра від 14 травня 2025 року — скасувати з ухваленням нового рішення.
Заяву представника  ОСОБА_1  — адвоката Проскурні Тетяни Володимирівни про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №225/592/24 за позовом  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Акцент – Банк» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, стягнення 3% річних та інфляційних втрат — задовольнити частково.  
Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент – Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн 00 коп.
В іншій частині заяви — відмовити.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені «28» січня 2026 року.
Повний текст постанови складено «06» лютого 2026 року. 

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:           Т.П. Красвітна

М.О. Макаров