Справа №573/163/26 
Номер провадження 1-кс/573/22/26 

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повний текст)
30 січня 2026 року   м. Білопілля

Слідчий суддя Білопільського районного суду Сумської області ОСОБА_1 , при секретарі с/з ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 , його представника - адвоката ОСОБА_4 , начальника сектору дізнання ВП ОСОБА_5 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_3 , на постанову начальника сектору дізнання майора поліції ОСОБА_6 від 14.12.2025 про відмову у задоволенні клопотання про накладання арешту на майно,
в с т а н о в и л а :

28 січня 2026 року до суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 , подана в інтересах ОСОБА_3 , на постанову начальника сектору дізнання майора поліції ОСОБА_6 від 14.12.2025 про відмову у задоволенні клопотання про накладання арешту на майно.
В поданій скарзі адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 просить поновити строк на оскарження та скасувати постанову начальника СД ВП №1(м.Білопілля) Сумського РУП ГУНП у Сумській області ОСОБА_6 від 14.12.2025 та постановити ухвалу, якою задовольнити клопотання та накласти арешт на житловий будинок з надвірними будівлями, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, які знаходять в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 2,9120 га кадастровий номер земельної ділянки 5920681800:01:002:0402 в кримінальному провадженні №12024205530000085 від 23.05.2024.
Своє клопотання представник скаржника обґрунтовує тим, що СД ВП №1(м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП у Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №12024205530000085 від 23.05.2024, за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України за фактом посвідчення заповіту мешканки м. Суми ОСОБА_7 секретарем Річківської сільської ради Сумського району Сумської області ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 на житловий будинок з надвірними будівлями, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, які знаходяться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 2,9120 га кадастровий номер земельної ділянки 5920681800:01:002:0402. 
Оскільки ОСОБА_9 на даний час намагається продати житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки, про які йдеться у кримінальному провадженні, ним 11.11.2025 подано клопотання до начальника сектору СД про накладення арешту на майно зазначене у матеріалах досудового розслідування з вимогою тимчасово, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вимоги, можливої конфіскації майна.   Постанову про відмову у накладенні арешту на майно заявник отримав лише 14.01.2026, тому строк на оскарження вказаної постанови необхідно поновити.
Скаржник наголошує, що досудове розслідування, яке проводить СД ВП №1 (м. Білопілля) не усунуло протиріччя, які маються у показах свідків по справі та в наявних матеріалах, не надало відповідної оцінки наявним доказам, тому наведені аргументи при відмові у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно не варті уваги, безпідставні та надумані, тому постанова начальника СД ВП №1(м.Білопілля) Сумського РУП ГУНП у Сумській області ОСОБА_6 від 14.12.2025 підлягає скасуванню.
30 січня 2026 року у судовому засіданні в режимі відеоконференції скаржник ОСОБА_3 та його представник - адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Начальник сектору дізнання ВП №1(м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП у Сумській області ОСОБА_5 проти задоволення скарги заперечував, зазначив, що його постанова про відмову у накладенні арешту на майно є законною і обгрунтованою, підстав для накладення арешту на вищевказане майно у даному кримінальному провадженні немає.
Заслухавши пояснення скаржника та його представника, пояснення особи, яка винесла оскаржувану постанову, дослідивши долучені до скарги матеріали та матеріали кримінального провадження №12024205530000085 від 23.05.2024, слідчий суддя дійшов наступного висновку. 
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1-2 ч. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).
Відповідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
До повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК), а також зберігаючи об`єктивність та неупередженість, слідчий суддя створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК).
Згідно ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно ст. 94 КПК, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Захід забезпечення кримінального провадження застосовується на підставі ухвали слідчого судді з метою досягнення дієвості цього провадження і ним, крім іншого, є арешт майна (ч. 1, ч. 2 п. 7 ст. 131, ч. 1 ст. 132 КПК). При цьому застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 3, 5-6 ст. 132 КПК).
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч. 1 ст. 170 КПК).
Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а згідно ч. 3-4 цієї статті у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу; у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК. При цьому заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК). 
Слідчий суддя суду першої інстанції відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК. 
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна і зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. 1-2, 4 ст. 173 КПК).
Тобто, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому ст. 170-173 КПК, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону, що узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що СД ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП у Сумській області здійснюється досудове розслідування кримігального провадження №12024205530000085 від 23.05.2024, відомості за вказаним фактом за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. 
11.11.2025 представником потерпілого - адвокатом ОСОБА_4 у справі подано клопотання до начальника сектору СД про вжиття заходів щодо накладення арешту на майно зазначене у матеріалах досудового розслідування з вимогою тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вимоги, можливої конфіскації майна. 
14.12.2025 начальником СД ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП у Сумській ОСОБА_6 винесено постанову про відмову у задоволенні вказаного клопотання і з супровідним листом 14.01.2026 вручено під підпис, тому підстав поновлення скаржнику строку на оскарження не є актуальним і слідчим суддею не вирішувалось.
Вивченням вказаного клопотання, слідчий суддя встановив, що особою, яка звернулася з клопотанням про скасування постанови начальника СД ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП у Сумській ОСОБА_6 про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, не було додано до клопотання відповідних доказів, які у своїй сукупності об`єктивно підтверджували б викладені у цьому клопотанні обставини, та свідчили б про доцільність накладення арешту на вищевказане майно. 
У тому числі, представником скаржника ані у клопотанні ані у скарзі, не доведено на якій правовій підставі, передбаченій КПК України має бути накладено арешт на житловий будинок з надвірними будівлями, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, які знаходяться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 2,9120 га кадастровий номер земельної ділянки 5920681800:01:002:0402.
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 обгрунтовуючи скаргу зазначив про те, що у провадженні Білопільського районного суду перебувала цивільна справа № 573/1236/23 (номер провадження 2/573/14/24) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_9 , треті особи: Річківська сільська рада Сумського району Сумської області, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , про визнання заповіту недійсним. Рішенням суду від 07 серпня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено. Постановою колегії суддів Сумського апеляційного суду від 01 травня 2025 року рішення суду залишено без змін. Під час розгляду цивільної справи арешт на спірне майно не накладався. На теперішній час ОСОБА_3 має право на 1/2 частку спірного житлового будинку та земельних ділянок за адресою : АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_7 . Проте він із цим не погоджується, оскільки вважає себе єдиним спадкоємцем. Натомість іншим спадкоємцем та потенційним співвласником 1/2 частки вказаного майна є ОСОБА_9 , яка повідомила скаржника про те, що має намір продати свою частку. Таким чином, задля упередження ОСОБА_9 від вказаних дій щодо відчуження будинку та земелних ділянок, він звернувся із вказаним клопотанням до начальника сектору дізнання ОСОБА_6 про вжиття заходів щодо арешту вказаного майна.  
Таким чином майно, на яке просять накласти арешт скаржник у розумінні норм КПК України не набувало статусу тимчасово вилученого, не визнавалось речовими доказами і відсутні відомості про наявність цивільного позову, тому слідчий суддя приходить до висновку, що правові підстави для накладення арешту на житловий будинок, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, які знаходяться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 2,9120 га кадастровий номер земельної ділянки 5920681800:01:002:0402 у кримінальному провадженні №12024205530000085 від 23.05.2024 за ч.1 ст.190 КК України, на час звернення із клопотанням відсутні, 
Само по собі посилання особи, яка звернулася з клопотанням про арешт майна, на те що вказане майно може бути відчуджене ОСОБА_9 , не може бути враховано, як підстава та мета для накладення арешту у розумінні ст. 170 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, оскільки встановлено відсутність підстав для накладення арешту на майно у розумінні вимог ст. 170 КПК України, скарга задоволенню не підлягає
На підставі викладеного і керуючись ст.98, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.170, ст.ст. 171-175 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и л а :
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_3 , на постанову начальника сектору дізнання майора поліції ОСОБА_6 від 14.12.2025 про відмову у задоволенні клопотання про накладання арешту на майно, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали виготовлено і проголошено 04.02.2026 о 15 год. 40 хв. 

Слідчий суддя        

Справа 573/163/26
1-кс/573/22/26

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(вступна і резолютивна частина)

30 січня 2026 року м. Білопілля 
Слідчий суддя Білопільського районного суду Сумської області ОСОБА_1 , при секретарі с/з ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 , його представника - адвоката ОСОБА_4 , начальника сектору дізнання ВП ОСОБА_5 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_3 , на постанову начальника сектору дізнання майора поліції ОСОБА_6 від 14.12.2025 про відмову у задоволенні клопотання про накладання арешту на майно,
в с т а н о в и л а :

Зважаючи на складність у виготовленні повного тексту ухвали, проголошується вступна і резолютивна частина.
На підставі викладеного і керуючись ст.98, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.170, ст.ст. 171-175 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и л а :
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_3 , на постанову начальника сектору дізнання майора поліції ОСОБА_6 від 14.12.2025 про відмову у задоволенні клопотання про накладання арешту на майно, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя