Справа № 161/21426/25 	Головуючий у 1 інстанції: Шестернін В. Д. 	
Провадження № 22-ц/802/145/26  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 подану її представником ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2025 року в складі судді Шестерніна В. Д.,-
В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2025 року Державне комунальне підприємство «Луцьктепло» (надалі - ДКП «Луцьктепло») звернулося до суду з даним позовом, посилаючись на те, що підприємство надає послуги по теплопостачанню та підігріву холодної води, в тому числі кватиру за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою та є споживачем послуг, які надаються ДКП «Луцьктепло». Однак свого обов`язку з оплати за надані послуги відповідач належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 01.09.2025 виникла заборгованість з оплати за надані комунальні послуги в розмірі 56926,63 гривень. 
Ураховуючи наведене, ДКП «Луцьктепло» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 56926,63 грн. та понесені у справі судові витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2025 року позов задоволено.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ДКП «Луцьктепло» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води в розмірі 56 926,63 грн. 
Компенсувати ДКП «Луцьктепло» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3 028 грн., сплачений згідно платіжної інструкції №1780 від 25.09.2025, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд першої інстанції в ухваленому ним рішенні посилається на доказ який відсутній в матеріалах справи, зокрема рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 24.09.2013 №577-1 ДКП «Луцьктепло», яким визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку. Також вказує на відсутність доказів щодо виду послуг , які надає позивач зокрема з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води за адресою реєстрації місця проживання відповідача.
Інші учасники справи не скористалися своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі (56 926,63 грн.) менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у даній справі є 05.02.2026, тобто дата складення повного судового рішення.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення відповідає.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Статтею 179 ЖК України передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлові комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно з приписами статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:
1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);
2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);
3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);
4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №577-1 від 24 вересня 2013 року ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку. Вказане рішення розміщене на офіційному сайті Луцької міської ради https://www.lutskrada.gov.ua/documents/pro-vykonavciv-zhytlovo-komunalnyh-poslug-u-zhytlovomu-fondi-komunalnoyi-vlasnosti.
Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією про осіб, які задекларували та зареєстрували своє місце проживання (перебування) в житлі від 08.09.2025 вих. №474.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), за адресою АДРЕСА_1 загальний розмір заборгованості за надані послуги теплопостачання становить 56926,63гривень, з них: заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2019 року по липень 2025 року становить 43316,01 гривень, заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з січень 2022 року по липень 2025 року становить 12044,66 гривні, абонентське обслуговування опалення за період з лютого 2021 року по липень 2025 в розмірі 934,23 гривні, абонентське обслуговування гаряча вода за період з лютого 2021 року по липень 2025 в розмірі 612,99 гривень, за послуги обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії за період з липень 2020 року по липень 2025 року в розмірі 12,62 гривень, за послуги заміна вузлів комерційного обліку теплової енергії за період з липень 2020 року по липень 2025 року в розмірі 6,12 гривні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Такому праву відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі - Закону) обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
При цьому, відповідно до п. 6 ч.1 ст. 1 Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.
Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з Законом України «Про теплопостачання» теплопостачальна організація має право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами. В свою чергу, ч. 6 ст. 19 даного Закону зобов`язує споживача послуг щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що відповідач не спростувала наявної заборгованості перед ДКП «Луцьктепло», не довела, що послуги з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води не надавалися або ж надавалися у неповному обсязі.
Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладеній у Постанові від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц, а саме: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». 
Тобто, сплачуючи заборгованість (за послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2019 року по липень 2025 року сплачено 13420,93грн., абонентське обслуговування опалення за період з лютого 2021 року по липень 2025 сплачено 35,05 грн., абонентське обслуговування гаряча вода за період з лютого 2021 року по липень 2025 в сплачено 40,95грн., за послуги обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії за період з липень 2020 року по липень 2025 року сплачено 44,75грн., за послуги заміна вузлів комерційного обліку теплової енергії за період з липень 2020 року по липень 2025 року сплачено 24,42грн), відповідач вчинила конклюдентні дії, що свідчать про визнання нею боргу.
Враховуючи, що ДКП «Луцьктепло» надало послуги з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води в квартиру АДРЕСА_2 , відповідач отримала такі послуги, однак не оплатила їх, апеляційний суд дійшов висновку про правильність висновку місцевого суду про наявність підстав для стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості у сумі 56926,63 грн.
Вказівка в апеляційній скарзі на те, що позивачем не доведено надання послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води за адресою місця проживання відповідача, не заслуговує на увагу суду, оскільки, як зазначалось вище, рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №577-1 від 24 вересня 2013 року ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку. Крім того, відповідач в супереч вимог ст. 81 ЦПК України, не довела, що послуги постачання теплової енергії та з постачання гарячої води в квартиру АДРЕСА_2 не надавались позивачем ДКП «Луцьктепло», а іншим суб`єктом.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», § 58).
У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги представника відповідача.
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позову, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -
ухвалив:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 подану її представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2025 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 
Судді: