Номер провадження: 22-ц/813/2644/26 
Справа № 523/17119/25
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М., 
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2025 року, постановленого під головуванням судді Кисельова В.К., повний текст складено 06 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просила стягувати на її користь щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення двадцятитрьорічного віку. 
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що є внутрішньо-переміщеною особою та має реєстрацію у м. Одеса, однак місце основної реєстрації є Луганська область. Донька ОСОБА_3 , не встигла закінчити школу своєчасно, оскільки вони були вимушені переїхати з м. Гірське Луганської області, у зв`язку з бойовими діями, тому навчається на дистанційному навчанні у 11 класі Гірського ліцею Гірської міської територіальної громади. Наразі позивачка знаходиться у скрутному матеріальному становищі, батько з донькою не спілкується, матеріально не допомагає. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий рівень позивачка одна не може забезпечити, а батько дитини є здоровим та працездатним та зможе сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку на доньку. 
Рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на навчання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку щомісячно в період навчання, починаючи з 18 серпня 2025 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 , двадцяти трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 або до закінчення навчального закладу. У разі продовження навчання після закінчення Гірського ліцею Гірської міської територіальної громади, аліменти продовжують стягуватися до закінчення іншого навчального закладу, але у період навчання та не більше досягнення дитиною двадцяти трьох років. 
Вирішено питання про судові витрати. 
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Стягнути на її користь щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення двадцятитрьорічного віку. 
В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права. Звернула увагу, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Тому, при сплаті відповідачем аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, буде забезпечено рівність між сторонами при несенні обов`язку утримання дитини. 
Відзиву до суду надано не було.
24 грудня 2025 року ОСОБА_2 надав до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів (витягу з рішення експертної команди), у якому зазначив про те, що 12 листопада 2025 року ним було отримано Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України, згідно з яким ОСОБА_2 встановлено інвалідність ІІІ групи. 
Крім того, у клопотанні ОСОБА_2 зазначив, що з урахуванням фактичного рівня його доходу, стану його здоров`я, встановленої III групи інвалідності, а також наявності інших сімейних зобов`язань, визначений судом першої інстанції розмір аліментів є обґрунтованим, співмірним та достатнім і повністю забезпечує право повнолітньої доньки на матеріальне утримання, відповідаючи принципам розумності, справедливості та пропорційності. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 1 січня 2024 року це 90 840 грн., відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028 грн. (3028 грн. х 30 = 90 840 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.
Апеляційний суд враховуючи, що ціна позову в даній справі, відповідно до ст. 176 ЦПК України, складає сукупність всіх виплат, але не більш ніж 6 місяців (301781, 69 грн. дохід відповідача за 6 місяців) 1/4 від доходу за 6 місяців складає 75 445, 42 грн., що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дійшов висновку, що зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, може розглядатися в порядку спрощеного провадження та не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 24 червня 2006 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який був зареєстрований виконавчим комітетом Гірської міської ради Попаснянського району Луганської області, про що зроблений актовий запис №24.
У шлюбі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 від 12 липня 2007 року (а.с. 8).
Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 26 квітня 2017 року, що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу прийняте Попаснянським районним судом Луганської області, справа № 423/719/17 (а.с.7).
Згідно довідки Гірського ліцею Гірської міської територіальної громади Сєвєродонецького району Луганської області від 06 червня 2025 року №167 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у 11 класі Гірського ліцею, Гірської міської територіальної громади, Сєвєродонецького району, Луганської області. Ліцей працює за дистанційною формою, навчання проводиться в режимі онлайн повністю (а.с. 9). 
Згідно довідки № 5138-5000666756 від 02 квітня 2022 року про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, виданої ОСОБА_1 , місце основної її реєстрації є АДРЕСА_1 . Фактичне місце проживання є АДРЕСА_2 (а.с.10).
Згідно довідки № 5138-5000667169 від 02 квітня 2022 року про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, виданої ОСОБА_3 , місце основної її реєстрації є АДРЕСА_1 . Фактичне місце проживання є АДРЕСА_2 (а.с.11). 
Згідно довідки наданої ТОВ «Грінтех харвест» від 09 вересня 2025 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з 01 жовтня 2024 року працює в ТОВ «Грінтех харвест» на посаді формувальник ручного формування, та з 01 березня 2025 року по 31 серпня 2025 року йому була виплачена заробітна плата у розмірі 335 313,0 грн. (а.с. 36).
Відповідач ОСОБА_2 має зареєстрований 13 січня 2018 року шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 (а.с. 34).
З матеріалів справи також вбачається що ОСОБА_2 має хронічні захворювання зокрема коксартроз, некроз головки правої та лівої стегнової кістки, поперековий остеохондроз, поперековий спінальний стеноз, синдром нейрогенної переміжної кульгавості, больовий синдром, псоріаз тощо, що підтверджується висновками, виписками та довідками з медичних закладів (а.с.37-49). 
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з наступного.
Згідно ч.ч.1,2 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Згідно ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч.1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції на законних підставах задовольнив частково позов ОСОБА_1 та стягнув з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку щомісячно в період навчання.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд не врахував що при сплаті відповідачем аліментів саме у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, буде забезпечено рівність між сторонами при несенні обов`язку утримання дитини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом при розгляді справи було враховано матеріальне становище ОСОБА_2 його працездатність та стан здоров`я, при цьому ОСОБА_1 не надала до суду доказів на підтвердження своїх доводів, а саме, розмір своїх доходів та витрат на необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку доньки. 
Положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2025 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 29 січня 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький 

______________________________________ С.М. Сегеда