ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1512/26 Справа № 214/10647/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,
секретар судового засідання Матвійчук Ю.К.,
сторони:
позивач – Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Денис Олександрович, на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року, постановлену суддею Сіденком С.І. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складення повного судового рішення не вказана,

ВСТАНОВИВ

У грудні 2024 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулося до суду з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії. 
Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03 червня 2025 року, заява представника відповідача Лісового Д.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про закриття провадження у справі задоволена, провадження у цивільній справі за позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 закрито. 
25 липня 2025 року відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Д.О., подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правову правничу допомогу.
Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року в ухваленні додаткового рішення по цивільній справі за позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі суд першої інстанції дійшовши висновку про пропуск заявником строку відповідно до ст. 141 та про недоведеність підстав для розподілу судових витрат, виснував про наявність підстав для постановлення ухвали про відмову в прийнятті додаткового рішення.
В апеляційній скарзі на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Д.О., просить скасувати ухвалу суду першої істанції та ухвалити додаткове рішення, яким задовольнити клопотання відповідача про відшкодування його витрат на правову допомогу в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем до суду подані належні докази щодо обсягу наданої адвокатом правничої допомоги та її вартості, що підлягає сплаті внаслідок неправомірних дій позивача. 
Згідно умов Договору № 1 про надання правової допомоги (на професійну правничу допомогу) від 13 березня 2025 року клієнт доручає адвокату здійснювати, зокрема, захист його інтересів у судовій справі №214/10647/24. Вартість послуг за даним Договором, на момент його укладання, становить 9 689,65грн. (із розрахунку 96 896,51грн. розміру позовних вимог у судовій справі №214/10647/24 х 10%) та сплачується незалежно від результатів розгляду справи. Аванс складає 5000,00грн., який сплачується у день підписання даного договору. Станом на день подачі клопотання за вказаним договором та у зв`язку із підготовкою та поданням певних процесуальних документів сплачено аванс у розмірі 5000,00грн., що підтверджується відповідними доказами, які вже наявні у справі.
Посилається, що фактичність витрат на правничу допомогу слід розглядати у широкому сенсі, включаючи не лише оплату таких витрат, але і виходячи із того, що достатньою є наявність відповідного договірного обов`язку. Якщо договірний обов`язок щодо оплати наявний, то такого обов`язку достатньо для визнання витрат фактичними і такими, що підлягають компенсації стороні. Тому, у клопотанні від 15.04.2025 року, просив за результатами розгляду справи вирішити питання щодо відшкодування витрат відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 9 689,65 грн, які слід стягнути із позивача.
У подальшому ухвалою суду від 29.05.2025 року було закрито провадження у справі, оскільки позивач звернувся не за підсудністю, в той час, коли відомості про підсудність даної справи господарському суду були наявні у відкритому і загальному доступі. Однак в ухвалі суду не вирішено питання про судові витрати відповідача, які він поніс у зв`язку із розглядом справи та отриманням правової допомоги у даному спорі про що раніше було подано відповідне клопотання (заява), яка наявна у матеріалах справи. Тому, 25.07.2025 року на адресу суду через Електронний суд, представником ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Лісовий Д.О., надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення, в частині вирішення питання про відшкодування витрат правничої допомоги. Наполягає, що вказані витрати підтверджено документами, наявними в матеріалах справи, а саме: договором про надання юридичних послуг, квитанціями про сплату полуг, ордер, свідоцтвом тощо. Додатково наданий акт приймання-передачі наданих послуг та квитанція про повну сплату наданих послуг. 
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Криворізька теплоцентраль», посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жотвня 2025 року без змін.
В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи. 
Від представника АТ "Криворізька теплоцентраль" надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі представника позивача з урахуванням доводів та заперечень викладених у відзиві на апеляційну скаргу, та залишити ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року без змін.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга на ухвалу Саксаганського районного суду мсіта Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Доказами наявними в матеріалах справи підтверджено, що в провадженні Саксаганського районного суду мсіта Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії.
Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03 червня 2025 року, заява представника відповідача Лісового Д.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про закриття провадження у справі задоволена, провадження у цивільній справі за позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 закрито. 
Закриваючи провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини між сторонами виникли щодо здійснення господарської діяльності, тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
При цьому, питання про судові витрати відповідача відповідно заяви адвоката Лісового Д.О., який діяв в інтересах відповідача ОСОБА_1 , судом не вирішено.
25 липня 2025 року на адресу суду надішло клопотання відповідача про ухвалення додаткового рішення, в частині вирішення питання правничої допомоги. 
Переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, уразі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 цього Кодексу.
Відповідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Таким чином, у разі закриття провадження по справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.
Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.
Відповідно до сталої правової позиції Верховного Суду Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду (правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 905/121/19, від 13 травня 2021 року у справі № 910/16777/20, від 15 вересня 2021 року у справі № 902/136/21 та від 18 січня 2022 року у справі № 922/2017/17).
Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 570/5535/17 (провадження № 61-6076св21) зазначив, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу в силу принципу ч. 1 ст. 81 ЦПК України необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що заявником документально не доведено понесення відповідачем витрат на правовому допомогу, підстави для розподілу судових витрат та їх розмір, заявником пропущено строк звернення відповідно положень ст. 141 ЦПК України. 
Проте, за такими висновками суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.
Положеннями статті 255 ЦПК України регламентовано підстави закриття провадження у справі. Закриття провадження це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предмет позову це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір; матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правова позиція щодо розмежування предмету та підстав позову викладена у постановах Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 та від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20.
Підставою закриття провадження стала заява представника відповідача адвоката Лісового Д.О., подана у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідач за встановлений період був зареєстрований як ФОП, саме приміщення комерційне (нежитлове), тому справа є підсудною господарському суду. 
Враховуючи вказані обставини суд першої інстанції закрив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Подаючи заяву про ухвалення додаткового рішення і стягнення з позивача 9 689,65 грн витрат на професійну правничу допомогу, представник відповідача адвокат Лісовий Д.О., посилався на те, що в ухвалі Саксаганського районного суду мсіта Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року не вирішено питання про судові витрати відповідача на правову допомогу, про що раніше було подано відповідне клопотання. 
Позивач подав заперечення на заяву представника відповідача та вказував, що останнім не доведено розмір витрат відповідача на правову допомогу та пропущений строк подання заяви встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 
При цьому колегія суддів вважає зазначити наступне.
У березні 2025 року в межах розгляду даної справи відповідачем ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Д.О. до суду було подано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися в порядку господарського судочинства. (а.с. 105-10 т. 1).
Позивачем було подано заперечення на вказане клопотання відповідача (а.с.138-141).
Під час розгляду справи судом першої інстанції представник позивача заперечував проти задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі, що підтверджується протоколом судового засідання №4609025 від 19 травня 2025 року. (а.с. 189 -190). 
Ухвалолю Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року клопотання представника відповідача задоволено, провадження у справі закрито.
Вказана ухвала суду першої інстанції учасниками справи не оскаржувалася в апеляційному порядку, набула законної сили. 
Отже, на момент пред`явлення позову (14 грудня 2024 року), подання клопотання про закриття провадження у справі (18 березня 2025 року) та станом на час розгляду справи судом першої інстанції (29 травня 2025 року) позивач мав би пересвідчитися в порядку якого судочинства має вирішуватися спір у даній справі. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат відповідача. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Убачається, що до клопотання про стягнення судових витрат відповідача на професійну правову допомогу в сумі 9 689,65 грн долучено договір про надання правової допомоги від 13 березня 2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 3712 від 08 червня 2018 року, ордер адвоката серії АЕ №1368517 від 13 березня 2025 року, квитанція до прибуткового касового ордеру №281 від 13 березня 2025 року на суму 5 000 грн.
Жодних заперечень щодо заявленої суми витрат на правову допомогу та її неспівмірності витратам позивачем вказано не було.
До заяви про ухвалення додаткового рішення заявником додано аналогічні документи. Крім того, додано Акт здачі-приймання послуг № 1 до договору № 1 від 13 березня 2025 року, яким обумовлена вартість наданих послуг у розмірі 9 689,65 грн, що відповідає п. 3.2 Договору, квитанція до прибуткового касового ордеру №302 від 30 травня 2025 року на суму 4 689,65 грн.
Позивачем до суду надано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких азначено про недоведеність обсягу виконаної адвокатом роботи та про пропуск строку звернення з наявою про ухвалення додаткового рішення.
Компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням.
Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, уразі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 цього Кодексу.
Відповідно п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч.8 ст. 141 ЦПК України).
Подібні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 та у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 329/766/2018 року.
У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.
Відповідно п. 3.2 Договору про надання правової допомоги від 13.03.2025 року орієнтовна вартість послуг за даним Договором на момент його укладення становить 9 689,65 грн та сплачується незалежно від результатів розгляду справи. Аванс складає 5 000 грн, який сплачується у день підписання даного договору. 
Перелік та вартість конкретно наданих послуг визначається сторонами у Акті здачі-прийманні послуг (п. 3.3 Договору).
Відповідно Акту здачі-приймання послуг №1 до Договору №1 від 13 березня 2025 року від 30 травня 2025 року адвокат у період з 13 березня 2025 року по 30 травня 2025 року надав юридичні (правові) послуги (правничу допомогу), що передачені Договором №1 від 13 березня 2025 року, а замовник (Клієнт) прийняв зазначені послуги. Пунтком 2 Акту зазначений перелік наданих юридичних послуг. Відповідно п. 3 Акту вартість наданих послуг становить 9 689,65 грн, що відповідає п. 3.2 Договору. 
Також надано прибутковий касовий ордер №281 від 13 березня 2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №281 та прибутковий касовий ордер №302 від 30 травня 2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №302, які підтверджують сплату ОСОБА_2 адвокату Лісовому Д.О. 9 689,65 грн за договором №1 від 13.03.2025 року.
Проаналізувавши подані відповідачем докази, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Д.О., довів обсяг наданих та виконаних послуг на правову (правничу) допомогу та їх вартість у вказаному ним розмірі.
Згідно постанови Верховного Суду від 01.11. 2022 року у справі №757/24445/21-ц відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.
Відповідно постанови Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі №159/5837/19 витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Оскільки вищезазначене залишилося поза увагою суду першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині заслуговують на увагу. Витрати відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 9 689,65 гривень підлягають стягненню з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 .
Щодо посилання суду першої інстанції на пропуск заявником строку звернення з заявою про ухвалення додаткового рішення відповідно до ст. 141 ЦАК України, колегія суддів зауважує наступне. 
Відповідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення, судом першої інстанції не враховано належним чином положення ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України в їх сукупності, зокрема, що вказаними нормами процесуального права не встановлено строку, в межах якого відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, а ч. 6 ст. 142 ЦПК України, якою встановлено п`ятнадцятиденний строк для вирішення питання про розподіл судових витрат в разі постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, визначає строк розгляду такої заяви саме для суду, а не для відповідача.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Д.О. та скасування ухвали суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення і стягнути з позивача на користь відповідача 9 689,65 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Денис Олександрович, задовольнити.
Ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Денис Олександрович, про ухвалення додаткового рішення. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 9 689,65 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 13 січня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: