ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 р.	Справа № 440/5379/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2025 р. (ухвалене     суддею Костенко Г.В., повний текст якого складено 20.05.2025 р.) по справі № 440/5379/25
          за позовом             Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагростеп"  
          до             Головного управління ДПС у Полтавській області                     
          про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:
   
Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімагростеп» (в подальшому – ТОВ «Хімагростеп»)  звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (в подальшому – ГУ ДПС у Полтавській області), в якій просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області від 20.03.2025 р. № 00033100704 (форма «Р») про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем П-К на прибуток підприємства у сумі - 4347140 грн., та застосування штрафних фінансових санкцій у розмірі 25 % у сумі - 246557 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2025  р.  позов задоволено. 
Не погодившись із рішенням суду першої  інстанції,  відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2025  р.   та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме  вимог:  Податкового  кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Позивач подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судовому засіданні представник  апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
У судовому засіданні представник  позивача  проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та  просила рішення  суду першої інстанції залишити без змін. 
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що фахівцями  ГУ ДПС у Полтавській області на підставі направлень від 10.01.2025 р. № 158, 157, 159, 160, 161, виданих ГУ ДПС у Полтавській області, відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 77, п. 81.1 ст. 81, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України (в подальшому – ПК України), плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на     2021   рік, на підставі наказу ГУ ДПС у Полтавській області від 03.01.2025  р. №7-П була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Хімагростеп» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2021 р. по 30.09.2024 р., валютного законодавства за період з 01.10.2021 р. по 30.09.2024 р., правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2021 р. по 30.09.2024 р. та іншого законодавства за період з 01.10.2021 р. по 30.09.2024 р., відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.
За результатами перевірки контролюючим органом складено Акт документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, від 04.03.2025 р. № 2884/16-31-07-04-02/39291937, висновками якого встановлені порушення ТОВ «Хімагростеп»: підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 44 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України (підпункт 140.5.11 пункту 140.5 статті 140 розділу ІІІ ПК України), ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», занижено податок на прибуток на загальну суму 4347140 грн. в т.ч. у розрізі податкових періодів: 2021  рік - 3360912 грн.; 2023 рік - 986227 грн., у зв`язку з  безпідставним відображенням у бухгалтерському обліку фінансово-господарських операцій з контрагентом ТОВ «ЕСКЕНТ»; віднесенням показників на зменшення фінансового результату, без відображення у додатку PI до рядка (суми витрат від визнаних штрафів, пені, не відображено в рядку 3.1.11 додатка РІ до рядка 03 РІ до Декларації). Також зазначено, що  відповідно, помилки при складанні уточнюючих розрахунків додатка РІ Декларації по прибутку, привели до заниження суми податку на прибуток на 4347140 грн.
 На підставі висновків вищевказаного акту перевірки ГУ ДПС у Полтавській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 20.03.2025 р. № 0003300704 (форма «Р») (далі - ППР) про збільшення суми грошового зобов`язання у розмірі 4593697 грн., з яких за податковими та/або іншими зобов`язаннями у розмірі – 4347140 грн., та застосування штрафних фінансових санкцій у розмірі – 246557 грн.
Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення необґрунтоване, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно із ч. 2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до  пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в подальшому – ПК України), господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно із п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2 ст. 44 ПК України).
Відповідно до пп.    133.1.1 п. 133.1 ст. 133 ПК України,  платниками податку на прибуток-резидентами є, зокрема, суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених     пунктами 133.4     та     133.5     цієї статті.
Згідно з пп.    134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України     об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу     з урахуванням положень цього     Кодексу (п.     135.1 ст. 135 ПК України).
Відповідно до підпункту 140.5.11 пункту 140.5 статті 140 ПК України, на суму витрат від визнаних штрафів, пені, неустойок, відшкодування збитків, компенсації неодержаного доходу (упущеної вигоди), нарахованих відповідно до цивільного законодавства та цивільно-правових договорів, у тому числі у сфері зовнішньоекономічної діяльності, на користь осіб, які не є платниками податку (крім фізичних осіб, які є платниками податку на доходи фізичних осіб), та на користь платників податку, які оподатковуються за ставкою 0 відсотків відповідно до пункту 44 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу, а також на суму штрафів, пені, нарахованих контролюючими органами та іншими органами державної влади за порушення вимог законодавства.
Згідно із пунктом 44 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України,  на період до 31 грудня 2021 року застосовується ставка нуль відсотків для платників податку на прибуток, у яких річний дохід, визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період, не перевищує трьох мільйонів гривень та розмір нарахованої за кожний місяць звітного періоду заробітної плати (доходу) кожному з працівників, які перебувають з платником податку у трудових відносинах, є не меншим як дві мінімальні заробітні плати, розмір якої встановлено законом, та які відповідають одному із таких критеріїв: а) утворені в установленому законом порядку після 1 січня 2017 року; б) діючі, у яких протягом трьох послідовних попередніх років (або протягом усіх попередніх періодів, якщо з моменту їх утворення пройшло менше трьох років) щорічний обсяг доходів задекларовано в сумі, що не перевищує трьох мільйонів гривень, та у яких середньооблікова кількість працівників протягом цього періоду становила від п`яти до 20 осіб; в) які були зареєстровані платниками єдиного податку в установленому законодавством порядку в період до 1 січня 2017 року та у яких за останній календарний рік обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) становив до трьох мільйонів гривень та середньооблікова кількість працівників становила від п`яти до 50 осіб. При цьому, якщо платники податку, які застосовують норми цього пункту, у будь-якому звітному періоді досягли показників щодо отриманого доходу, середньооблікової чисельності або середньої заробітної плати працівників, з яких хоча б один не відповідає критеріям, зазначеним у цьому пункті, то такі платники податку зобов`язані оподаткувати прибуток, отриманий у такому звітному періоді, за ставкою, встановленою пунктом 136.1 статті 136 цього Кодексу. Дія цього пункту не поширюється на суб`єктів господарювання, які: 1) утворені після 1 січня 2017 року шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), приватизації та корпоратизації; 2) здійснюють: 2.1) діяльність у сфері розваг, визначену в підпункті 14.1.46 пункту 14.1 статті 14 розділу I; 2.2) виробництво, оптовий продаж, експорт, імпорт підакцизних товарів; 2.3) виробництво, оптовий та роздрібний продаж пально-мастильних матеріалів; 2.4) видобуток, серійне виробництво та виготовлення дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення; 2.5) фінансову та страхову діяльність (гр. 64 - гр. 66 Секції K КВЕД ДК 009:2010); 2.6) діяльність з обміну валют; 2.7) видобуток та реалізацію корисних копалин загальнодержавного значення; 2.8) операції з нерухомим майном (гр. 68 КВЕД ДК 009:2010); 2.9) поштову та кур`єрську діяльність (гр. 53 КВЕД ДК 009:2010); 2.10) діяльність з організації торгів (аукціонів) виробами мистецтва, предметами колекціонування або антикваріату; 2.11) діяльність з надання послуг у сфері телебачення і радіомовлення відповідно до Закону України "Про телебачення і радіомовлення"; 2.12) охоронну діяльність; 2.13) зовнішньоекономічну діяльність (крім діяльності у сфері інформатизації); 2.14) виробництво продукції на давальницькій сировині; 2.15) оптову торгівлю і посередництво в оптовій торгівлі; 2.16) діяльність у сфері виробництва та розподілення електроенергії, газу та води; 2.17) діяльність у сферах права та бухгалтерського обліку (гр. 69 КВЕД ДК 009:2010); 2.18) діяльність у сфері інжинірингу (гр. 71 КВЕД ДК 009:2010). Платники податку, зазначені у підпунктах "а", "б", "в" цього пункту, які здійснюють нарахування та виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховують та вносять до бюджету авансовий внесок із податку в порядку, встановленому пунктом 57.1-1 статті 57 цього Кодексу, та сплачують податок на прибуток за ставкою, встановленою пунктом 136.1 статті 136 цього Кодексу, за звітний податковий період, у якому здійснювалося нарахування та виплата дивідендів.
Порядок формування доходів і витрат в бухгалтерському обліку регулюється Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» та 16 «Витрати» (далі -     П(с)БО 15     і  П(с)БО 16), що затверджені     наказами Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р. № 290     та     від 31.12.1999 р.  № 318.
Згідно із п. п. 5, 7, 8 і 21  П(с)БО 15,   дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи. Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо). Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів. Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов:     покупцеві передані ризики й вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив);     підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами);     сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов`язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені. Дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню. Якщо безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигід протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі (наприклад, у сумі нарахованої амортизації) протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди.
Відповідно до п. 5     9     П(С)БО 16,     витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені. Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.
Згідно із п. 10   30 цього П(С)БО наведений склад витрат, що їх має обліковувати підприємством за їх наявності в бухгалтерському обліку. Так, зокрема, до складу витрат юридичної особи включаються витрати на собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг), яка, у свою чергу, складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються, в тому числі прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати, змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо ). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, тощо.
Судовим розглядом встановлено, що ТОВ «ХІМАГРОСТЕП» зареєстроване як юридична особа основним видом діяльності якої за КВЕД, а саме: 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами. 
Для здійснення господарської діяльності на підприємстві використовуються власні та орендовані та основні засоби, що здаються в оренду, що підтверджується  витягом з 20-ОПП, договором суборенди нежитлового приміщення № 01-11/24-В від 01.11.2024 р. між ТОВ «ХІМАГРОСТЕП» (Орендар) та ФОП ОСОБА_1 (Орендодавець), актом прийому-передачі до Договору №01-11/24-В від 01.11.2024 р.; договором оренди № 17-01/05 від 01.05.2024 р. між ТОВ «ПОЛМАШПРОМ» та ТОВ «ХІМАГРОСТЕП», актом здачі-приймання об`єкта суборенди, згідно Договору суборенди №17-01/05 від «01.05.2024 р. 
Судовим розглядом встановлено, що у період з 2021 року по 2022 рік  позивач мав  взаємовідносини  з ТОВ «ЕСКЕНТ», який був покупцем товарів (добриво рідке комплексне Мфос + (NP 8-24+ME) (Green Has Італія), карбамідно-аміачна суміш № 32, добриво азотно-фосфорно-калійне комплексне марки NPK(S) 10:26:26 В Біг Бегах, Карбамід (марка Б)).
Як вбачається з акту перевірки, контролюючим органом  зроблено висновок про нереальність  вказаних господарських відносин, відображення якої у бухгалтерському і податковому обліку вплинуло на визначення показників у Деклараціях з податку на прибуток, оскільки документи, наданні ТОВ «Хімагростеп» не мають достатньої доказовості фактичного здійснення господарських операцій, а кошти, отримані Товариством необхідно вважати активом, який повинен бути врахований у складі інших доходів відповідного звітного періоду.  Товариство діяло нерозумно, недобросовісно та без належної обачності з метою зменшення бази оподаткування, цілеспрямовано створило умови для штучного збільшення своїх витрат, без наявності реальних підстав для цього.
Крім того, контролюючим органом в Акті встановлено, що за період з 01.10.2021 р.    по 30.09.2024 р. ТОВ «Хімагростеп» задекларовано в рядку 01 декларацій "Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку" у сумі 2645696705 гривень. Перевіркою відображених у рядку 01 декларації (й) «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» показників за період з 01.10.2021  р.  по 30.09.2024  р.   встановлено, що на формування цих показників мало вплив здійснення операцій з реалізації засобів захисту рослин, мінеральних добрив, регуляторів росту рослин, насіння тощо. Перевіркою повноти визначення задекларованих ТОВ «Хімагростеп» показників у рядку Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений правилами бухгалтерського обліку» за період з 01.10.2021 р. по 30.09.2024 р. встановлено їх заниження на суму 23768776 грн., в т.ч. у розрізі податкових періодів: 2021 рік  - 23342051 грн.;  2022 року - 426725 грн. Заниження виникло за рахунок наступного: в перевіряємому періоді підприємство здійснювало реалізацію товарів ТОВ «ЕСКЕНТ» (п. н. 44391328).
09.09.2021 р. між ТОВ «Хімагростеп» (надалі - Постачальник) та  ТОВ «ЕСКЕНТ» (надалі - Покупець),  укладено договір поставки № № 090904,  умовами  якого передбачено, що Постачальник зобов`язується передати (поставити) покупцеві у його власність Товар, асортимент, кількість та ціна визначені у специфікаціях (додатках), які є невід`ємними частинами цього договору (далі - Специфікації), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар. Строк дії та умови припинення договору - договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2021     р., але у будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами їх обов??язків, що виникли в період дії цього договору.
На виконання  умов договору позивачем постановлено контрагенту відповідні товари, а також на адресу ТОВ «ЕСКЕНТ»  виписано та зареєстровано податкові накладні.
Господарські операції оформлені видатковими накладними (до їх змісту у контролюючого органу претензії відсутні).
За наслідками переміщення товарів по території України складені товарно-транспортні накладні (до їх змісту у контролюючого органу претензії відсутні).
На виконання своїх грошових зобов`язань Покупець здійснив оплату за поставлений постачальником товар, що підтверджується відповідними платіжними документами, з якими ознайомлені посадові особи контролюючого органу, які здійснювали перевірку.
На думку відповідача, всі розрахункові операції, проведені між ТОВ «Хімагростеп» та ТОВ «ЕСКЕНТ», несуть формальний характер, тобто оформлені лише юридично та у податковому обліку, без настання реального здійснення операцій.
Листом ТОВ «Хімагростеп» за вих. № 48 від 25.02.2025 р. у відповідь на запит ГУ ДПС у Полтавській області № l від 25.02.2025 р., відповідно до п.п. 20.1.14 п. 20.1 ст. 20, ст. 77, п. 81.1 ст. 81, п. 82.1 ст. 82 ПК України (зі змінами та доповненнями) та у зв?язку з проведенням документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання податкового, валютного правильності нарахування та обчислення єдиного внеску за загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства за період з 01.10.2021 р.   по 30.09.2024 р. ТОВ «Хімагростеп» (код ЄДРПОУ - 39291937),  надано копії документів податкового та бухгалтерського обліку за період, що перевірявся (договір поставки від 09.09.2021   р. № 090904, відповідні Специфікації до договору поставки та складені первинні документи - видаткові накладні, ТТН, рахунки на оплату, акти прийому-передачі товару, акти надання послуг, платіжні інструкцій, протокол руху документа / звіта та пов`язаних з ним повідомлень / квитанцій,), які  фактично підтверджують  поставку товару на виконання договору.
Таким чином,  контролюючому органу був наданий достатній обсяг первинних документів, які підтверджують реалізацію продукції Товариством (первинні документи були належним чином відображені в обліку).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано  доказів конкретних недоліків або невідповідностей вимогам чинного законодавства у складених первинних документах, зокрема: відсутність обов`язкових реквізитів, передбачених Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Також контролюючим органом не надано доказів наявність ознак фальсифікації, або незаповненості істотних граф та відсутність обов`язкових  реквізитів, гаданих позивачем документів.
Крім того,  в акті перевірки  контролюючим органом не надано належної оцінки формі, змісту та обсягу первинних документів, які були надані товариством  в ході перевірки.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що  сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. 
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного суду від 06.12.2023 р. у справі № 320/15012/21.
Платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом. Перевагу необхідно надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту. Первинні документи повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 р. у справі № 160/3364/19.
Як вбачається з акту перевірки, що контролюючим органом ставиться під сумнів реальність поставки товару саме ТОВ «ЕСКЕНТ», оскільки директора ТОВ «ЕСКЕНТ» ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 Кримінального кодексу України та як наслідок відповідачем  встановлено безпідставне відображення позивачем у даних бухгалтерського обліку операцій з ТОВ «ЕСКЕНТ», відсутність технічної і технологічної можливості здійснення господарської діяльності.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що платник податків не повинен відповідати за податкову дисципліну своїх контрагентів, оскільки норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 12.12.2023 р. у справі  № 826/5959/18.
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що  контролюючим органом не доведено, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення його контрагентів, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими підприємствами було одержання податкової вигоди, як то вказує відповідач.
Визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання свідчень особи щодо неприйняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів за ланцюгом постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Аналогічний висновок щодо застосування норм  матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 04.09.2025 р. у справі № 140/5617/24.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що  контролюючим органом ні до суду  першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів що ТОВ "Хімагростеп" самостійно внесено до первинних документів недостовірну інформацію та, що у платника податків були обґрунтовані підстави сумніватись у достовірності відомостей про постачальників у первинних документах. 
Таким чином, оскільки судовим розглядом встановлено, що ТОВ "Хімагростеп" надано всі бухгалтерські документи (договори, рахунки, видаткові накладні, ТТН, платіжні доручення, тощо), складені на підтвердження здійснення операцій з придбання товару та послуг, які підтверджують подальший рух матеріальних активів та спричинення реальних змін майнового стану платника податків – ТОВ «Хімагромтеп».
Згідно із ч. 2  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із врахуванням  вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване податкове повідомлення- рішення  відповідача необґрунтоване, у зв`язку з  чим піддягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справіРуїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 315, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2025 р. по справі № 440/5379/25  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її ухвалення та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.       

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  10.12.2025 року