Справа № 305/2151/25

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/512/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Вибіцького К. Є. на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 27.06.2025. 
Цією постановою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Краматорськ Донецької області, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 355396 від 20.06.2025 та постанови суду від 27.06.2025 вбачається, що ОСОБА_2 20.06.2025 приблизно о 09 год був виявлений та затриманий спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у межах контрольованого прикордонного району, на напрямку прикордонного знаку № 400 поблизу залізничної станції н.п. Кваси (територія Ясінянської ОТГ Рахівського району Закарпатської області), під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, у складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Вибіцький К. Є. просить постанову судді від 27.06.2025 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення не є належним доказом, оскільки не містить відомостей про координати, де нібито ОСОБА_2 здійснив спробу перетнути державний кордон, а також не додано схеми із зазначенням цих координат з прив`язкою до місцевості, не зазначено, які саме дії вчинив ОСОБА_2 з метою незаконного перетину кордону. Також зазначає про відсутність відомостей про те, що місце, де був затриманий ОСОБА_2 , є забороненим для проходження осіб поблизу державного кордону. До протоколу не додано схеми правопорушення, на якій зафіксовано умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування 

-2-

відділу прикордонної служби, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, а також фото-, чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б указували на причетність та умисел ОСОБА_2 до перетину кордону в спосіб, який ставиться йому в провину. Крім того, ОСОБА_2 мав зворотний квиток до м. Київ. Одночасно захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущено з поважних причин, оскільки розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_2 , копії оскаржуваної постанови останній не отримував, а дізнався про таку з Єдиного державного реєстру судових рішень. 
Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 та його захисник-адвокат Вибіцький К. Є. на розгляд справи щодо ОСОБА_2 не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, відомостей про поважність причин неявки не надали. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Вибіцького К. Є., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. Разом з тим, враховується заява захисника-адвоката Вибіцького К. Є. про припинення представництва ОСОБА_2 . 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає до задоволення, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи щодо нього та відсутні дані про те, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Інших даних, ніж ті, які зазначені в апеляційній скарзі, щодо дати ознайомлення з оскаржуваною постановою судді від 27.06.2025 в матеріалах справи відсутні.
З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права ОСОБА_2 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання захисника щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє з таких підстав.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування 
-3-

обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_2 цього адміністративного правопорушення.
Всупереч доводів апеляційної скарги, наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й дослідженими в судовому засіданні доказами, яким дана правильна юридична оцінка.
Даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 355396 від 20.06.2025 стверджується, що ОСОБА_2 20.06.2025 приблизно о 09 год був виявлений та затриманий спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у межах контрольованого прикордонного району, на напрямку прикордонного знаку № 400 поблизу залізничної станції н.п. Кваси (територія Ясінянської ОТГ Рахівського району Закарпатської області), під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, у складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення підтверджуються вищевказаним протоколом про адміністративне правопорушення (а. с. 1); протоколом про адміністративне затримання від 20.06.2025 (а. с. 2); протоколом особистого огляду речей та вилучення речей і документів від 20.06.2025 (а. с. 2); рапортом начальника групи моніторингу обстановки ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) ОСОБА_5 від 20.06.2025 (а. с. 4) та іншими матеріалами справи. 
Вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_2 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його вину у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

-4-

Відповідно до ст. 252 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є самостійним доказом у справі про адміністративне правопорушення, та має бути оцінений за правилами оцінки доказів.
Апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом МВС України № 898 від 18.09.2013, такий складений уповноваженою особою Державної прикордонної служби у присутності ОСОБА_2 . Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_6 роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі право мати захисника, що ОСОБА_2 також підтвердив своїм підписом. 
Водночас, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_2 незаконних методів, які би призвели до примусового підписання останнім протоколу про адміністративне правопорушення та інших документів, які містяться у матеріалах справи.
При цьому, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що начальник групи моніторингу обстановки ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) ОСОБА_5 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, і що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги. 
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний інспектор діяв у межах наданих йому повноважень.
Не надано стороною захисту і будь-яких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 будь-яким чином оскаржував дії працівників прикордонної служби при його затриманні та складанні відповідних адміністративних матеріалів, і що такі дії були визнані незаконними. 
Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення та інші додані до нього докази є належними та допустимими і обґрунтовано покладені судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що факт виявлення ОСОБА_2 на відстані 17000 метрів від державного кордону України з Румунією не свідчить ні про порушення ним вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», ні про спробу незаконного перетину державного кордону України, апеляційний суд визнає неспроможними з огляду на таке. 
Відповідно до диспозиції частини другої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , суть вчиненого ним правопорушення полягала у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску в складі групи осіб.

-5-

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Пункт пропуску через державний кордон України – це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною другою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинене у складі групи осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.
З матеріалів справи вбачається, що 20.06.2025 о 09 год прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у межах контрольованого прикордонного району, на напрямку прикордонного знаку № 400 поблизу залізничної станції н.п. Кваси (територія Ясінянської ОТГ Рахівського району Закарпатської області), було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_2 спільно з громадянами України ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону із України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон, у складі групи осіб. 
Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що ОСОБА_2 не мав наміру на незаконний перетин державного кодону, апеляційний суд оцінює їх як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду.
Відхиляючи вказані доводи апеляційний суд бере до уваги і те, що в апеляційній скарзі не вказується на те, з якою саме метою ОСОБА_2 разом з іншими особами перебували в місці затримання працівниками прикордонної служби. 
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_2 , який є мешканцем м. Київ, знаходився в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 400, на відстані 17000 метрів від лінії державного кордону України, під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спроба незаконного перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску, в складі групи осіб.
При цьому, апеляційний суд враховує і той факт, що стороною захисту не надано жодних доказів, які б із достовірністю свідчили про те, що ОСОБА_2 станом на 20.06.2025 мав право на вільний виїзд за межі України через встановлені пункти пропуску.
Апеляційним судом не беруться до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що в Рахівському районі ОСОБА_2 перебував в туристичних цілях і долучені стороною захисту ксерокопії квитків цих обставин не підтверджують. 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2 20.06.2025 близько 09 год, спільно з 

-6-

іншими особами, здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордону в межах контрольованого прикордонного району, на напрямку прикордонного знаку № 400 поблизу залізничної станції н.п. Кваси (територія Ясінянської ОТГ Рахівського району Закарпатської області), внаслідок чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль». 
Оцінюючи вказані доводи на предмет достовірності, апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні дані, які можуть свідчити про те, що дії уповноважених осіб прикордонної служби при затриманні ОСОБА_2 та при оформленні відносно нього матеріалів адміністративного правопорушення, були незаконними та протиправними. У матеріалах справи немає відомостей про те, що ОСОБА_2 звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій працівників прикордонної служби щодо нього або оскаржував такі дії у встановленому законом порядку.
Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву
У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що наявними в матеріалах справи доказами не доведено вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення. 
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про безумовну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.
При вирішенні питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі захисником не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі 

-7-

самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлено. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника-адвоката Вибіцького К. Є. в інтересах ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строку на апеляційне оскарження постанови судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 27.06.2025 щодо ОСОБА_2 .
Апеляційну скаргу захисника-адвоката Вибіцького К. Є. в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 27.06.2025 щодо ОСОБА_7 , - без змін. 
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя