ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/6686/25
29 січня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області, у якому просить:
визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлену листом №7337-7205/Ш-02/8-1900/25 від 22.10.2025, у зарахуванні у кратному обчислені до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 25.10.2001 по 30.04.2018 та проведення перерахунку пенсії з урахуванням всіх періодів роботи на пільгових умовах в подвійному розмірі;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 22.09.2025 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії із зарахуванням відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” до її страхового стажу у подвійному розмірі період роботи з 25.10.2001 по 30.04.2018. 
Позов обґрунтований тим, що позивач отримую пенсію за віком на пільгових умовах (Список №2) відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. При призначенні пенсії до її страхового стажу не було зараховано у подвійному розмірі період роботи з 25.10.2001 по 30.04.2018 на посаді палатної медичної сестри у Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері. Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про здійснення перерахунку страхового стажу з урахуванням кратності. Відповідач листом від 22.09.2025 відмовив зарахувати стаж у подвійному розмірі.
Позивач не погоджується з такою відмовою відповідача та стверджує, що пенсійним органом при призначенні та обчисленні пенсії за віком протиправно зараховано спірний період її роботи у протитуберкульозному диспансері як працівника закладу охорони здоров`я в одинарному розмірі, замість подвійного, що є порушенням вимог статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує та зазначає, що за наявними документами в пенсійній справі та даними персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 37 років 07 місяців 21 день (враховано по 31.01.2024), в тому числі й період роботи з 25.10.2001 по 31.12.2003 на посаді медичної сестри в протитуберкульозному диспансері. Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Тобто період роботи після 01.01.2004 в інфекційних закладах охорони здоров`я, при нарахуванні пенсії за віком, за кожен повний рік роботи до страхового стажу зараховується в одинарному розмірі. У задоволенні позову просить відмовити повністю (а.с.65-66).
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах (Список №2) відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
22.09.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою, зокрема, про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 25.10.2001 по 30.04.2018 на посаді палатної медичної сестри у Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері у подвійному розмірі (а.с.76-85).
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом №7337-7205/Ш-02/8-1900/25 від 22.10.2025 повідомлено позивачу про відсутність підстав для перерахунку пенсії з посиланням на таке.
Згідно з статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Також вказано, що за наявними документами в пенсійній справі та даними персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 37 років 07 місяців 21 день (враховано по 31.01.2024), в тому числі й період роботи з 25.10.2001 по 31.12.2003 на посаді медичної сестри в протитуберкульозному диспансері (а.с.53-55).
Позивач вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області протиправно не зарахувало до її страхового стажу у подвійному розмірі період роботи з 25.10.2001 по 30.04.2018 на посаді палатної медичної сестри у Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує такі нормативно-правові акти.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 цього ж Закону визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частиною третьою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).
Закон №1058-IV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України “Про пенсійне забезпечення”.
Згідно з пунктом 16 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
З аналізу наведених норм вбачається, що особа має право на пільгове обчислення страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, лише за періоди роботи до 31.12.2003, а з 01.01.2004 пільговий порядок застосовується лише в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
До 15.08.2003 діяла редакція статті 60 Закону № 1788-XII, яка передбачала, що робота в лепрозорних і протичумних закладах, у закладах (відділеннях) по лікуванню осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
З 15.08.2003 ця стаття визначала, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
З 10.06.2018 редакція статті 60 Закону № 1788-XII передбачає, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Визначальним питанням для віднесення періоду роботи до стажу, який зараховується у подвійному розмірі згідно зі статтею 60 Закону № 1788-XII до 31.12.2003 (у разі призначення іншої пенсії, ніж передбачена цим законом, зокрема, не за вислугу років, а за віком як у спірному випадку) є саме робота, яку виконувала особа.
Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивача щодо спірного періоду роботи у Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері:
запис №9, 25.10.2001, прийнята на роботу палатною медсестрою тубвідділу, наказ №23 від 25.10.2001;
запис №10, 06.07.2009, Бережанський обласний комунальний протитуберкульозний диспансер переіменовано на Бережанський обласний протитуберкульозний диспансер (підстава: розпорядження голови обласної ради №110 від 02.07.2009), наказ №28 від 06.07.2009;
запис №11, 01.01.2011, назва посади «сестра медична (палатна)» змінено на «сестра медична стаціонару» для приведення у відповідність з Національним класифікатором України «Класифікатор професій ДК:003:2010», наказ №49 від 30.12.2010;
запис №12, 26.11.2012, Бережанський обласний протитуберкульозний диспансер переіменовано на комунальна установа Тернопільської обласної ради «Бережанський обласний протитуберкульозний диспансер», наказ №50 від 26.11.2012;
запис № 13, 09.04.2014, підтверджено вищу категорію зі спеціальності сестринська справа, наказ по ДОЗ 09.04.2014 №33-к;
запис №14, 09.06.2017, комунальну установу Тернопільської обласної ради «Бережанський обласний протитуберкульозний диспансер» переіменовано на Бережанський обласний протитуберкульозний диспансер, наказ №45 від 09.06.2017;
запис № 15, 30.04.2018, звільнена згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, наказ №13 від 23.04.2018.
Суд зазначає, що трудова книжка містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття на роботу, місце роботи, найменування посади та накази, на підставі яких позивач прийнята на таку посаду (роботу).
Також відповідачу було надано довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 05.02.2024 № 12, якою підтверджено трудовий стаж ОСОБА_1 в період з 25.10.2001 по 30.04.2018 на посаді палатної медичної сестри в комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр» Тернопільської обласної ради (Бережанській центральній лікарні, рішення «Про реорганізацію Бережанського обласного протитуберкульозного диспансеру» від 22.12.2017 №924 та приєднання до Тернопільського обласного протитуберкульозного диспансеру в якості диспансерно - поліклінічного відділення). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» посада - палатна медична сестра відноситься до посад за Списком №2 (а.с.32).
Розділом 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Перелік № 909) передбачено, що до закладів і установ віднесені: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. В зазначених закладах і установах право на призначення пенсії за вислугу років мають право: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).
Відповідно до статті 1 Закону України “Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз” туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу; протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Перелік протитуберкульозних закладів затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України № 514 від 16.07.2009.
Згідно з цим наказом (підпункт 1.1), до протитуберкульозних закладів відносяться, зокрема, лікарняні: медичний центр (фтизіатричний, фтизіопульмонологічний); територіальне медичне об`єднання (протитуберкульозне, фтизіатричне); протитуберкульозний диспансер; Туберкульозна лікарня ( у т.ч. дитяча); лікарня "Хоспіс" для хворих на туберкульоз.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України “Про захист населення від інфекційних хвороб” інфекційні хвороби - розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
Статтею 7 зазначеного Закону регламентовано, що лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. У разі якщо перебіг інфекційної хвороби легкий, а епідемічна ситуація в осередку інфекційної хвороби благополучна, лікування такого хворого під систематичним медичним наглядом може здійснюватися амбулаторно, крім випадків, передбачених статтями 22, 27 і 31 цього Закону.
Довідкою комунального некомерційного підприємства «Тернопільський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр» Тернопільської обласної ради від 05.02.2024 № 12 підтверджується, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день по безпосередньому обслуговуванню туберкульозних хворих.
Ця довідка та відомості трудової книжки позивачки підтверджують її трудову діяльність у період з 25.10.2001 по 30.04.2018 на посаді палатної медичної сестри у Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері. Також відповідач у справі не спростовує, що Бережанський обласний протитуберкульозний диспансер як лікувальний заклад призначений для надання лікування інфекційного захворювання і в розумінні статті 60 Закону України №1788-ХІІ є закладом для лікування туберкульозної інфекційної хвороби.
З матеріалів справи вбачається, що за наявними документами в пенсійній справі та даними персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 37 років 07 місяців 21 день (враховано по 31.01.2024), в тому числі й період роботи з 25.10.2001 по 31.12.2003 на посаді палатної медичної сестри у Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері. Органами Пенсійного фонду України період роботи позивача з 25.10.2001 по 30.04.2018 на посаді палатної медичної сестри у Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері зараховано до страхового стажу в одинарному розмірі. Проте за правилами статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та в силу приписів пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" вказаний період роботи підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі, що в свою чергу відповідачем не зроблено. 
Аргументи відповідача про те, що період роботи після 01.01.2004 в інфекційних закладах охорони здоров`я, при нарахуванні пенсії за віком, за кожен повний рік роботи до страхового стажу зараховується в одинарному розмірі, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 11.02.2025 у справі №420/8637/24, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, у яких суди дійшли висновку про правомірність зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ періоду роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом №1058-IV.
Строки перерахунку призначених пенсій, визначені у частині четвертій статті 45 Закону № 1058-IV. Така передбачає, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
Пенсія за віком, призначена позивачу не підпадає під виключення, передбачені цією нормою. З заявою про перерахунок пенсії після зарахування стажу у подвійному розмірі позивач звернулася 22.09.2025, тому перерахунок пенсії має бути проведений з 01.10.2025 (з першого числа наступного місяця), а не з 22.09.2025, як просить позивач у позовній заяві.
Таким чином, зважаючи на встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково шляхом прийняття рішення про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу для обчислення пенсії за віком в подвійному розмірі періоду роботи з 25.10.2001 по 30.04.2018 на посаді палатної медичної сестри у Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу такий період у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ та провести їй перерахунок (з урахуванням раніше виплачених сум) пенсії з 01.10.2025. 
Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд вважає, що такі не дотримані, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.
Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 605,60 грн, сплачений відповідно до квитанції від 10.11.2025 (а.с.10). 
У позові позивач заявила вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 9500,00 грн.
При вирішенні питання щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частинами сьомою, дев`ятою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Судом встановлено, що позовну заяву підписала позивачка ОСОБА_1 , будь-яких відомостей, що позов підготовлений та подався представником заява не містить. До позовної заяви долучено договір №27102502 про надання правової допомоги /юридичних послуг від 27.10.2025, укладений з "Центром правової допомоги "Консультація юриста" (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник). За змістом пункту 1.2. перелік юридичних послуг, види та обсяг юридичної допомоги, що надається, включає проєкт позовної заяви до суду. У пункті 3.1 розмір оплати вказана сума 9500,00 грн.
Ні зміст вказаного договору, ні акт приймання-передачі наданих послуг №27102502 від 08.11.2025 до договору (а інших документів не надано) не вказують на зв`язок між позовною заявою у цій справі і витратами, вказаними по договору від 27.10.2025. Відсутність належних, допустимих та достатніх доказів, які вказували б на витрати на правничу допомогу позивача в межах розгляду конкретної цієї адміністративної справи, суду не надано, а тому такі не підлягають до стягнення з відповідача.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 258, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області (майдан Волі, 3, місто Тернопіль, 46001, КОД ЄДРПОУ 14035769) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу для обчислення пенсії за віком в подвійному розмірі періоду роботи з 25.10.2001 по 30.04.2018 на посаді палатної медичної сестри у Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII період роботи з 25.10.2001 по 30.04.2018 на посаді палатної медичної сестри у Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері, здійснивши перерахунок пенсії за віком з 01.10.2025, з урахуванням раніше проведених платежів.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складено та підписано 29 січня 2026 року.

Суддя Чепенюк О.В.