ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" січня 2026 р. Справа№ 910/2401/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Корсака В.А.
суддів: Євсікова О.О. 
Алданової С.О. 

за участю секретаря судового засідання: Замай А.О.,
за участю представників учасників справи:
від позивача: Юрченко Ю.І.
від відповідача: не з`явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «МХ Консалтинг» 
на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2025, повний текст якого складено та підписано 28.07.2025
у справі №910/2401/25 (суддя Чебикіна С.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пентада Транс» ТОВ «Пентада Групп» І Компанія 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «МХ Консалтинг» 
про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог

27.02.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Пентада Транс» ТОВ "Пентада Групп» І Компанія звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МХ Консалтинг» про стягнення 4 310 131,01 грн, з яких: 4 000 000,00 грн заборгованості, 257 948,66 грн інфляційних втрат та 52 182,35 грн 3% річних за Договором №20/09/23-01 МХ про надання поворотної фінансової допомоги від 20.09.2023 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не повернув фінансову допомогу, надану йому на підставі зазначеного договору, що є підставою для стягнення її у судовому порядку з нарахуванням інфляційних втрат та 3 % річних.
Матеріально-правовою підставою позову позивач обрав норми статей 509, 525, 526, 530, 610-612, 625, 629, 1046, 1049, 1050 Цивільного кодексу України та статей 173-175, 193, 202, 230-232 Господарського кодексу України.

Короткий зміст заперечень відповідача

Відповідач з позовом не погодився, посилаючись на те, що поворотна фінансова допомога не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, що також передбачено пунктом 2.3 укладеного між сторонами Договору. Крім того у період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України. З огляду на викладене просить відмовити у задоволенні позову повністю. (т. 1 а.с. 81-82).

Короткий зміст судового рішення що оскаржується

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.2025 у справі №910/2401/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МХ Консалтинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пентада Транс" ТОВ "Пентада Групп" І Компанія 4 000 000,00 грн заборгованості, 80 384,00 грн інфляційних втрат, 18 739,73 грн 3% річних та 49 189,49 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення, з посиланням на статті 525, 526, 625, 1046-1049 ЦК України мотивовано тим, що відповідач надану позику у визначений умовами Договору та Додаткової угоди строк не повернув, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 4 000 000,00 грн. За висновком суду, прострочення грошового зобов`язання є також підставою для часткового стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 18 739,73 грн та інфляційних втрат в розмірі 80 384,00 грн за період з 01.01.2025 (дата, коли виникло прострочення повернення грошових коштів) по 26.02.2025 (дата, визначена позивачем у розрахунку). Часткове задоволення позову щодо цих нарахувань суд обґрунтував тим, що позивач невірно визначив період їх нарахування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів 

Не погоджуючись з цим судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 
Апеляційна скарга, обґрунтована тим, що судове рішення прийнято з порушенням вимог матеріального та процесуального права.
А саме апелянт посилається на те, що:
- суд не врахував дію пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який імперативно звільняє позичальників від відповідальності за прострочення у період воєнного стану. Суд першої інстанції допустив істотне порушення норм матеріального права, проігнорувавши той факт, що весь період нарахування спірних сум повністю припадає на час дії в Україні правового режиму воєнного стану, що є принципово важливим для правильного застосування норм чинного законодавства;
- Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 27.06.2024 у справі №910/13689/23 висувавала, що дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України розповсюджується на усі види кредитних (позикових) боргових зобов`язань, як перед юридичними, так і перед фізичними особами». Тобто, найвища судова інстанція України категорично спростувала обмежувальне тлумачення цієї норми, яке могло б виключати її застосування до правовідносин між юридичними особами;
- позивач не врахував, що між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 від 04.10.2024 року, якою змінено строк виконання зобов`язання - з 20 вересня 2024 року на 31 грудня 2024 року включно. Позивач безпідставно нарахував інфляційні втрати та 3% річних, виходячи з неправильно визначеного строку виконання зобов`язання, що є грубим порушенням статей 625 і 530 ЦК України. Позовна заява не містить належного розрахунку ціни позову, як цього вимагає стаття 164 ГПК України. Заявлена позивачем сума у розмірі 4 000 000 грн не перерахована з урахуванням нових строків виконання зобов`язання, а також не враховує змін у правовому режимі відповідальності. Викладене відповідач вважає підставою для визнання позову необґрунтованим, а розмір позовних вимог недоведеним.

Правова позиція щодо апеляційної скарги позивача

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу зазначив, апеляційною скаргою не погодився. Вважає оскаржене рішення є законним, прийнятим з дотриманням норм процесуального права та з правильним застосуванням норм матеріального права. Що стосується тверджень відповідача про нібито відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних з огляду на вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Вказаним вище пунктом Цивільний кодекс України був доповнений згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022, тобто вказане положення вже існувало на момент укладення договору. Отже сторони на власний розсуд закріпили в Договорі обов`язок відповідача у випадку прострочення повернення поворотної фінансової допомоги повернути суму поворотної фінансової допомоги, збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь строк прострочення (п. 6.1 Договору), а тому вимоги позивача є законними та обґрунтованими. І твердження відповідача протилежного є безпідставним.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Не погоджуючись з цим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Буравльов С.І., Демидова А.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва у справі №910/2401/25. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з господарського суду першої інстанції.
Після надходження матеріалів справи, на підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2025, у зв`язку з перебуванням судді Буравльова С.І., який входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/2401/25.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2025, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Алданова С.О., Демидова А.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «МХ Консалтинг» на рішення Господарський суд міста Києва від 16.07.2025. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 29.10.2025. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України в письмовій формі до 22.10.2025 (включно). Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 22.10.2025 (включно). Участь у судовому засіданні для учасників справи не визнано обов`язковою.
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2025, у зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М., яка входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/2401/25. 
Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Алданова С.О., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МХ Консалтинг» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2025 у справі №910/2401/25 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Алданова С.О., Євсіков О.О. Розгляд справи ухвалено здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 29.10.2025. 
Розгляд справи відкладався, зокрема до 12.01.2026.

Явка представників учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні 12.01.2026 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
В судове засідання 12.01.2026 представники відповідача не з`явилися. 
До початку розгляду справи, 12.01.2026 від представника відповідача - Більчука О.О. надійшло клопотання, в якому він зазначив: «Враховуючи те, що Відповідач подав клопотання про надання часу для досягнення мирного врегулювання спору, прошу судове засідання призначене на 12.01.2026 р., проводити без участі представника відповідача Більчука О.О».
Також, 12.01.2026 від представника відповідача - Демчук А.С. надійшло клопотання, в якому вона зазначила: «З огляду на намір сторін досягнути мирного врегулювання спору, що потребує додаткового часу для узгодження умов та підготовки відповідних документів, просимо суд відкласти розгляд справи. При вирішенні питання щодо часу відкладення, просимо врахувати думку Позивача.». 
Представник позивача в судовому засіданні 12.01.2026 заперечив щодо відкладення розгляду справи та зазначив, що посилання відповідача на мирне врегулювання спору є затягуванням розгляду справи. 
Колегія суддів, розглянувши це клопотання в судовому засіданні 12.01.2026 дійшла висновку про відхилення зазначеного клопотання за відсутності обґрунтованих поважних причин.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Частиною 12 ст. 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
У розгляді клопотання судом враховано, що явка представників учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалась.
Отже, протокольною ухвалою суду від 12.01.2026 відмовлено у задоволенні цих клопотань та ухвалено продовжити розгляд справи за відсутності представників відповідача, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи. 

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов наступних висновків. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції 

Суд першої інстанції, на підставі сукупності належних та допустимих доказів визнав встановленими такі обставини.
20.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пентада Транс" ТОВ "Пентада Групп" І Компанія (позивач, позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МХ Консалтинг" (відповідач, позичальник) укладено Договір №20/09/23-01 МХ про надання поворотної фінансової допомоги (Договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого позикодавець надає позичальнику у власність грошові кошти (поворотну фінансову допомогу), а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів у порядку та на умовах, передбачених даним Договором.
Відповідно до пункту 2.1 Договору поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в сумі 4 000 000,00 грн.
Згідно з пунктом 2.4 Договору день фактичного повернення поворотної фінансової допомоги (її частини) визначається згідно з пунктом 5.3 Договору.
Пунктами 3.1 та 3.2 Договору визначено, що позикодавець зобов`язаний перерахувати загальну суму Договору протягом 120 (ста двадцяти) календарних днів з моменту підписання цього Договору. Кошти вважаються перерахованими позичальникові в момент їх зарахування на поточний рахунок позичальника.
У відповідності до пунктів 4.1 та 4.2 Договору поворотна фінансова допомога надається на строк до 20.09.2024 року включно. Строк повернення коштів, установлений в пункті 4.1 Договору, може бути продовжено за погодженням сторін, що оформляється додатковою угодою до Договору.
Згідно з пунктом 5.1 Договору позичальник зобов`язаний повернути суму поворотної фінансової допомоги (або неповернену її частину в разі дострокового погашення) не пізніше останнього дня строку, встановленого в пункті 4.1 цього Договору.
Пунктом 7.1 Договору погоджено, що Договір набуває чинності з моменту надання позикодавцем суми поворотної фінансової допомоги позичальнику та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором.
Відповідно до пункту 7.2 Договору строк повернення поворотної фінансової допомоги, установлений в пункті 4.1 Договору, може бути продовжено за погодженням сторін, що оформляється додатковою угодою до Договору.
Згідно з пунктом 7.3 Договору закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.
04.10.2024 між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №1 до Договору, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди викласти пункт 4.1 Договору в наступній редакції: "4.1. Поворотна фінансова допомога надається на строк до 31.12.2024 року включно.", всі інші умови Договору, окрім наведених вище, не змінені даною Додатковою угодою, залишаються чинними у тій редакції, в якій вони були викладені сторонами у Договорі, та сторони підтверджують за ними свої зобов`язання.
Судом першої інстанції встановлено, що платіжними інструкціями №140 від 20.10.2023 на суму 1 000 000,00 грн, № 142 від 14.11.2023 на суму 1 000 000,00 грн, № 143 від 29.11.2023 року на суму 1 000 000,00 грн, № 146 від 26.12.2023 на суму 1 000 000,00 грн, копії яких міститься в матеріалах справи, підтверджується що позивачем на виконання умов спірного Договору надано відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 4 000 000,00 грн.
Відповідач надану позику у визначений умовами Договору та Додаткової угоди строк не повернув, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 4 000 000,00 грн.
13.01.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. № 01/01-10/01 про повернення суми поворотної фінансової допомоги у розмірі 4 000 000,00 грн., що підтверджується відповідними доказами направлення вищезазначеної претензії, проте вищевказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Доказів повернення грошових коштів в розмірі 4 000 000,00 грн у строк визначений умовами Договору та Додатковою угодою відповідачем суду не надано.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції 

Щодо стягнення суми поворотної фінансової допомоги

У цій частині вимог апеляційної скарги відповідач просить скасувати судове рішення та відмовити у стягненні поворотної фінансової допомоги. 
Разом з тим, апеляційна скарга у мотивувальній частині не містить конкретних доводив щодо безпідставність оскарженого рішення в цій частині. Скаржником не наведено в апеляційній скарзі будь-яких посилань на норми матеріального права, які б свідчили про наявність підстав для неповернення ним поворотної фінансової допомоги та безпідставності вимог кредитора щодо її повернення у визначений договором строк. Отже, апелянтом не доведено правомірність утримання ним зазначених коштів та наявність підстав для невиконання зобов`язання про повернення суми поворотної фінансової допомоги.
У цьому контексті суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (частина 1 статті 1047 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Договір позики вважається безпроцентним, якщо:
1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;
2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.
У відповідності до частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Статями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Колегія вважає безпідставними доводи апелянта про те, що позовна заява не містить належного розрахунку ціни позову, як цього вимагає стаття 164 ГПК України. Заявлена сума у 4 000 000 грн не перерахована з урахуванням нових строків виконання зобов`язання, а також не враховує змін у правовому режимі відповідальності, що, на думку апелянта, є підставою для визнання позову необґрунтованим, а розмір позовних вимог недоведеним.
Ці доводи спростовуються матеріалами справи, водночас відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов`язань щодо повернення позики у розмірі 4 000 000,00 грн, як і не надано доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у нього обов`язку щодо повернення грошових коштів в заявленому позивачем розмірі у строк, визначений додатковою угодою до 31.12.2024.
Таким чином, суд першої інстанції цілком обґрунтовано задовольнив позов у цій частині.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних

Як вже зазначено у постанові, у зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення грошових коштів позивачем, до стягнення з відповідача нараховано 257 948,66 грн інфляційних втрат та 52 182,35 грн 3% річних.
В цій частині колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість визначення позивачем періоду цього прострочення. Суд першої інстанції правильно визначив період прострочення: з 01.01.2025 року (дата, коли виникло прострочення повернення грошових коштів) по 26.02.2025 року (дата, визначена позивачем у розрахунку) та частково задовольнив вимоги щодо нарахованих інфляційних втрат та 3-х % річних.
Інфляційні втрати у розмірі 80 384,00 грн. У стягненні решти суми інфляційних втрат відмовив.

Щодо доводів апелянта про застосування у спірних правовідносинах пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Згідно правових висновків Верховного Суду у аналогічних справах, на договір поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі №910/8349/22, від 21 січня 2025 року в справі № 751/3052/23).
Разом з цим, у справі що переглядається, щодо стягнення інфляційних втрат, сторони, керуючись принципом свободи договору, не позбавлені права врегулювати свої відносини на власний розсуд та закріпили в укладеному між ними договорі під час дії воєнного стану обов`язок відповідача у випадку його прострочення повернути суму поворотної фінансової допомоги збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь строк прострочення.
Таке право не суперечить принципу свободи договору, який закріплений у статтях 6 та 627 Цивільного кодексу.
Так, відповідно до частини 3 статті 6 цього Кодексу,  законодавцем встановлено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Частиною 1 статті 627  цього Кодексу встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до матеріалів справи, договір про надання поворотної фінансової допомоги від 20.09.2023 укладений після доповнення прикінцевих та перехідних положень пунктом 18 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022. 
Разом з тим, керуючись принципом свободи договору, сторони, на власний розсуд у пункті 6.1 укладеного між ними договору встановили обов`язок позичальника, у випадку прострочення поворотної фінансової допомоги, повернути суму поворотної фінансової допомоги (її неповернуту частину в разі дострокового повернення частини поворотної фінансової допомоги) збільшену з урахуванням індексу інфляції на весь час прострочення. (т. 1, а.с. 9-10).
Відповідач погодив ці умови договору, отже його заперечення проти виконання цього обов`язку колегія визнає безпідставними та кваліфікує їх як порушення зобов`язання на підставі ст. 610 ЦК України, якою встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання встановлена ст. 525 ЦК України. Ця норма передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Щодо застосування правових висновків Верховного Суду

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
В цьому контексті колегія вважає слушними посилання позивача на застосування судової практики Верховного Суду у справі №914/3157/23.
У цій справі судом першої інстанції були визнані обґрунтованими та задоволені позовні вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом поворотної фінансової допомоги, штрафу, (на підставі п. 5.3.договору), інфляційних та трьох процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України, які нараховані у період дії воєнного стану. За результатами апеляційного перегляду судом апеляційної інстанції було ухвалено протилежне рішення про відмову у позові. За результатами касаційного перегляду справи, постановою від 22 січня 2025 року у справі № 914/3157/23 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду скасував постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 та залишив в силі рішення Господарського суду Львівської області від 19.04.2024, яким з відповідача стягнуто на користь позивача основну суму заборгованості, штраф, інфляційні та 3% річних за договором про надання поворотної фінансової допомоги нараховані у період дії воєнного стану. 
Справа №914/3157/23 є тотожною зі справою, що переглядається за складом учасників, правовідносин та їх змістом. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги 

Згідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржене судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів встановила, що оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства, при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, підстави для його зміни чи скасування в розумінні приписів статті 277 ГПК України відсутні. Натомість викладені в апеляційні скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Судові витрати

Згідно вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта. 

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Рішення Господарський суд міста Києва від 16.07.2025 у справі №910/2401/25 залишити без змін.
Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано, - 10.02.2026. 
Головуючий суддя В.А. Корсак 

Судді О.О. Євсіков

С.О. Алданова