Номер провадження: 22-ц/813/4242/26 
Справа № 523/5869/24
Головуючий у першій інстанції Бузовський В.В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого Комлевої О.С.,
суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна на ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 22 липня 2025 року про передачу справи до іншого суду, постановлену під головуванням судді Бузовського В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за порушення умов попереднього договору купівлі-продажу, -
в с т а н о в и в:
У квітні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про стягнення штрафу за порушення умов попереднього договору купівлі-продажу.
Під час розгляду справи, адвокат Сухецька С.М., представник відповідача ОСОБА_2  звернулася до суду з клопотанням про передачу справи за підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області, посилаючись на те, що первісний та зустрічний позови виникли із приводу нерухомого майна, а тому в силу ч. 1 ст. 30 ЦПК України (виключна підсудність) повинні розглядатися за місцезнаходженням майна.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 22 липня 2025 року клопотання представника відповідача адвоката Сухецької С.М. про передачу справи до іншого суду задоволено.
Цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення штрафу за порушення умов попереднього договору купівлі-продажу передана за виключною підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Зачепіло З.Я. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до Пересипського районного суду м. Одеси,посилаючись на те, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, порушив норми процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про передачу справи до іншого суду, так як спірні правовідносини стосуються прав та обов`язків, які пов`язані з нерухомим майном, оскільки не взяв до уваги, що предметом позовних вимог є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном.
Також апелянт зазначив, що позов був поданий до Пересипського районного суду м. Одеси, відповідно до ст. 27 ЦПК України, оскільки відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відзиву на апеляційну скаргу до суду подано не було.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України – передача справи на розгляд іншого суду).
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам закону з огляду на наступне.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Передавши за виключною підсудністю, відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення штрафу за порушення умов попереднього договору купівлі-продажу до Овідіопольського районного суду Одеської області, суд першої інстанції виходив із того, що спірні правовідносини, що розглядаються Пересипським районним судом м. Одеси, стосуються прав та обов`язків, які пов`язані з нерухомим майном, та виникають із попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 5123755800:01:002:3734 та розташованого на ній об`єктом нерухомого майна.
Проте, з такими висновками суду, колегія суддів погодитись не може, з наступних підстав.
Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що суд буде вважатися встановленим законом лише за умови, що він утворений безпосередньо на підставі закону, діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції й у законному складі суду.
Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.
За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ч.ч. 1, 2 ст. 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (ст. 28 ЦПК України) та виключна підсудність (ст. 30 ЦПК України).
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.
Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.
Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.
Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу.
У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 725/2910/19 (провадження № 61-8546св20) зазначено, що тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) – це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (ст. 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, в якому просив:
- стягнути з ОСОБА_2 на його користь 2 731 470 грн., що еквівалентно 70 000 доларів США;
- стягнути з ОСОБА_2 на його користь 3% річних у розмірі 178 869,88 грн. та інфляційні втрати у розмірі 880 983,42 грн.
В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 31 березня 2021 року між громадянином України ОСОБА_2 та громадянином держави Ізраїль ОСОБА_5 був укладений Попередній Договір, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язався продати, а ОСОБА_3 зобов`язався купити земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, селищна рада Таїровська, «Дайберг» житлово-будівельний кооператив, земельна ділянка № НОМЕР_1 , та житловий будинок АДРЕСА_3 , який буде розташований на вищевказаній земельній ділянці.
Відповідно до укладеного договору продаж предмету договору буде здійснено за 5 855 892 грн., що в еквіваленті складає 210 000 доларів США.
На виконання укладеного договору ОСОБА_3 почав виплачувати ОСОБА_2 кошти, які загалом у період з 31.03.2021 року по 17.08.2021 року склали 4 138 972,10 грн., що в загальній сумі дорівнює 150 000 доларів США.
На початку вересня 2021 року ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_4 , що виконати умови Попереднього договору не вдається з огляду на ті обставини, що позивач є громадянином Держави Ізраїль, оскільки земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням 01.05 для індивідуального садівництва, а згідно чинного законодавства іноземці не зможуть набувати права власності на землі з таким цільовим призначенням.
У зв`язку з чим, позивач просив відповідача повернути грошові кошти сплачені на виконання Попереднього договору, з відрахуванням суми в розмірі еквівалентній 10 000 доларів США, а саме грошові кошти у сумі 140 000 доларів США.
Відповідач почав частково виконувати свої зобов`язання з повернення грошових коштів та 01.02.2022 року передав позивачу частину суми у розмірі 17 000 доларів США та 53 000 доларів США, однак залишок у розмірі 70 000 грн. відповідач не повернув, що стало підставою для звернення позивача з зазначеним позовом до суду.
Тобто, із поданої позовної заяви вбачається спір про стягнення грошових коштів, відповідно до ст. ст. 1212, 1214 ЦК України.
Звертаючись до Суворовського (наразі Пересипського) районного суду м. Одеси з позовом,  ОСОБА_3 зазначив місце проживання відповідача – АДРЕСА_1 .
Отже, до таких справ застосовується загальне правило територіальної підсудності справ, визначене статтею 27 ЦПК України.
Згідно частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Як вбачається з наданої Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області відповіді, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1  (а.с. 80 т. 1).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що спірні правовідносини стосуються прав та обов`язків, які пов`язані з нерухомим майном, та виникають із попереднього договору купівлі-продажу, оскільки не взяв до уваги, що ОСОБА_3 звернувся до Суворовського (наразі Пересипського) районного суду м. Одеси з позовними вимогами, предметом яких є повернення грошових коштів до відповідача за місцем його реєстрації, що відноситься до територіальної юрисдикції Пересипського районного суду м. Одеси.
Таким чином, висновок суду про передачу справи за виключною підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області ґрунтується на неправильному застосуванні та порушенні норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки, судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до цього ж суду, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна – задовольнити.
Ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 22 липня 2025 року – скасувати, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складений 08 січня 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ В.А. Коновалова

______________________________________ М.В. Назарова