05.01.2026  
Справа № 469/1499/24
2/469/250/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі: 
головуючого судді Гапоненко Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Якубець С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Василівка» про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості зі сплати орендної плати, 
в с т а н о в и в :
Адвокат Григорян В.С., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , 24 жовтня 2024 року звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, у якій просила розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений сторонами 10 квітня 2007 року, та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором оренди земельної ділянки за 2021-2024 роки у розмірі 38369,38 грн., а також судовий збір. 
На обгрунтування заявлених вимог представник позивача зазначала, що ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії МК № 1264, виданого 21 листопада 2002 року Березанською районною державною адміністрацією, є власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 8,76 га, розташованих у межах території Березанської селищної ради (колишньої Василівської сільської ради) Миколаївської області, кадастровий номер 4820980600:02:000:0208. На підставі договору оренди землі від 10 квітня 2007 року ОСОБА_1 передав вказану земельну ділянку в оренду ПСП «Агрофірма «Василівка» строком на 5 років до 27 квітня 2012 року; договір зареєстровано у Державному реєстрі земель 27 квітня 2007 року за №010700700098; акт про передачу та прийом земельної ділянки в натурі між сторонами укладено 10 квітня 2007 року. 22 лютого 2012 року продовжено строк дії договору на 10 років, запис про державну реєстрацію змін до договору у Державному реєстрі земель 25 травня 2012 року за №482090004000728, строк дії договору, визначений рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 19 квітня 2024 року у справі № 469/606/22, тривав до 27 квітня 2022 року. Оскільки у період з 2021 року між сторонами відсутнє волевиявлення щодо розірвання спірного договору, передбачене п..41 договору оренди, договор вважається діючим.
Представник позивача зазначала, що відповідач порушив істотні умови договору щодо сплати орендної плати за договором оренди від 10 квітня 2007 року та у 2021 році сплатив орендну плату у меншому розмірі, у зв`язку з чим позивач недоотримав за вказаний період орендну плату у сумі 5000,00 грн., а за період 2022-2024 роки плата за користування земельною ділянкою від відповідача взагалі не надходила, у зв`язку із чим виникла заборгованість зі сплати орендної плати за землю. Розмір заборгованості визначено відповідно до пункту 13 договору про зміни і доповнення до договору оренди землі від 22 лютого 2012 року у розмірі 4,5% від визначеної відповідно до законодавства вартості орендованої земельної ділянки (185385,44 грн.) за один повний рік оренди землі, заборгованість з виплати орендної плати за 2022 рік складає 8342,34 грн., за 2023 рік – 8342,34 грн. та за 2024 рік – 8342,34 грн.

10 грудня 2024 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справ за правилами загального позовного провадження.
15 квітня 2025 року ухвалою суду підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Григорян В.С. не з`явились, представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивача просила позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що на підставі п.37 договору оренди від 10 квітня 2007 року його дія припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено, з урахуванням п.41 цього договору, за яким, якщо за один рік до закінчення терміну дії договору орендодавець у письмовій формі не повідомить орендаря про його розірвання, цей договір вважається пролонгованим на наступний термін – 5 років. Упродовж 2021 року між сторонами не було волевиявлення щодо розірвання спірного договору, судового рішення про його розірвання не ухвалювалось, тому позивач вважає цей договір діючим. Посилання представник відповідача на те, що відповідач не міг користуватися земельною ділянкою протягом 2022-2024 років через наявність укладеного договору оренди між позивачем та ФГ “Корал” від 01 вересня 2022 року є необґрунтованими у силу того, що відповідач продовжує користуватися земельною ділянкою, вважаючи спірний договір земельної ділянки діючим. Звернення відповідача щодо розірвання договору оренди землі на адресу позивача не надходило, як не надходило і зауважень щодо неможливості використання відповідачем орендованої земельної ділянки, чи актів обстеження з фіксацією користування земельної ділянки іншим суб`єктом господарювання; відповідач жодного разу не звертався до позивача з вимогою усунення будь-яких порушень умов договору, що свідчить про їх відсутність, та не укладав акта передачі-прийняття земельної ділянки; з 2021 року відповідач доказував у судовому порядку своє право користування орендованою земельною ділянкою за спірним договором оренди та визнавав його діючим. Якщо орендар з незалежним від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, на підставі ст.762 ЦК України та з врахуванням висновків Верховного Суду, викладений у постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 911/3067/20, відповідач вправі був порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати. Вважає, що відповідачем не доведено обставин, які свідчать про те, що майно ним не використовувалося або не могло бути використане і він не відповідає за ці обставини. Щодо стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що представник відповідача не надав жодного документа на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та не обґрунтував підстави для стягнення з позивача 25000,00 грн. в рахунок сплати за надання правової допомоги, тому з врахуванням співмірності, складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг вважає розмір заявленої вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу завищеним та необґрутованим. 

Представник відповідача ПСП «Агрофірма «Василівка» Саченко А.П. у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.
Представник відповідача ПСП «Агрофірма «Василівка» Бондаренко І.О. надав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25000,00 грн., посилаючись на те, що орендна плата за 2021 рік сплачена позивачу в сумі 20000,00 грн. у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №1705 від 31 серпня 2021 року; в період 2022-2024 роки земельною ділянкою відповідач не користувався, оскільки нею користувалось і продовжує користуватись Фермерське господарство «КОРАЛ», а відповідач не міг користуватись земельною ділянкою в період 2022-2024 роки через обставини, за які він не відповідає, оскільки позивач укладенням двох договорів оренди з ФГ «КОРАЛ» перешкодив відповідачеві користуватися земельною ділянкою з 03 лютого 2022 року по теперішній час, тому припинилась і виплата орендної плати відповідачем, яка за своєю суттю є платою за фактичне користування земельною ділянкою; за цей час позивач отримував орендну плату від ФГ «КОРАЛ». Крім того, позивач не надав обґрунтованих доводів та доказів того, що відповідач умисно, систематично, належно не виконував обов`язки орендаря. 

Зважаючи, що сторони виклали свою позицію у направлених до суду заявах по суті справи, повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, але не скористалися своїм правом взяти участь у судовому засіданні або надати заяви про його відкладення, що не перешкоджає розгляду справи по суті, суд на підставі ст.223 ЦПК України вирішив справу без присутності учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії МК № 1264, виданого Березанською районною державною адміністрацією 11 листопада 2002 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 8,76 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Василівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (а.с.16).
10 квітня 2007 року ПСП «Агрофірма «Василівка» та ОСОБА_1 уклали договір оренди землі (а.с.12-13), предметом якого є земельна ділянка загальною площею 8,76 га, належна ОСОБА_1 на підставі державого акта на право власності на земельну ділянку серії МК 1264, виданого Березанською районною державною адміністрацією 21 листопада 2002 року (а.с.16); договір зареєстровано у Миколаївській регіональній філії Центру державного земельного кадастру 27 квітня 2007 року за № 040700700098; земельну ділянку передано орендареві на підставі відповідного акта від 10 квітня 2007 року (а.с.14).
Відповідно до п.п.8, 10, 11 договору оренди від 10 квітня 2007 року, земельна ділянка надається в оренду строком на 5 років, строк дії договору становить 5 років з моменту набрання чинності. Договір набирає чинності після його державної реєстрації.
Відповідно до п.13 договору оренди від 10 квітня 2007 року, за користування земельною ділянкою орендар сплачує щорічно орендну плату за один повний рік користування в розмірі півтора відсотки визначеної відповідно до законодавства вартості орендованої земельної ділянки, яка згідно з витягом № НВ-9949309552024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок становить 185385,44 грн. (а.с.11).
На підставі п.37 договору оренди від 10 квітня 2007 року його дія припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено, з урахуванням п.41 цього договору, за яким, якщо за один рік до закінчення терміну дії договору орендодавець у письмовій формі не повідомить орендаря про його розірвання, цей договір вважається пролонгованим на наступний термін - 5 років.
22 лютого 2012 року ПСП «Агрофірма «Василівка» та ОСОБА_1 уклали договір про зміни і доповнення до договору оренди землі від 27 квітня 2007 року, яким пункти 8 і 11 викладені у такій редакції: «8. Земельна ділянка надається в оренду строком на 10 років для сільськогосподарського використання», «11. Строк дії Договору становить 10 років з моменту набрання ним чинності». Також змінено п.13 договору, який регулює розмір і порядок виплати орендної плати та викладений у такій редакції: «8. За користування вказаною в договорі земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцеві щорічно орендну плату за один повний рік користування в розмірі 4,5 відсотків від визначеної відповідно до законодавства вартості орендованої земельної ділянки, що в грошовій формі становить 4000,00 грн.». Інші розділи і пункти договору оренди землі, укладеного сторонами 27 квітня 2007 року, залишено без змін. Договір про зміни і доповнення до договору оренди землі від 22 лютого 2012 року зареєстровано, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 25 травня 2012 року за № 482090004000728 (а.с.15). 
Зазначені обставини сторонами не оспорюються та встановлені рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 19 квітня 2023 року у справі 469/606/22 (2/469/237/23) за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства “Агрофірма “Василівка” до ОСОБА_1 та Фермерського господарства “Корал” про визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію, залишеним у силі постановами Миколаївського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року та Верховного Суду від 22 лютого 2024 року.
Вказаним рішенням суд задовольнив позовні вимоги Приватного сільськогосподарського підприємства “Агрофірма “Василівка” до ОСОБА_1 та Фермерського господарства “Корал” про визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнав недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4820980600:02:000:0208 площею 8,7638 га б/н від 03 лютого 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством “Корал”, та скасував рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 64253840 від 21 липня 2022 року, прийняте державним реєстратором Коблівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Морозовим Сергієм Анатолійовичем, номер запису про інше речове право 47390970 від 18 лютого 2022 року, про вид іншого речового права, а саме про реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 8,7638 га з кадастровим номером 4820980600:02:000:0208, яке виникло на підставі договору оренди земельної ділянки б/н від 03 лютого 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством “Корал”.
Цим же рішенням встановлено, що строк дії договору від 10 квітня 2007 року розпочався після його державної реєстрації 27 квітня 2007 року та тривав до 27 квітня 2017 року і на підставі п.37 та п.41 договору (які залишились без змін у редакції договору від 10 квітня 2007 року) за відсутності волевиявлення сторін на його припинення строк дії договору за його умовами продовжено на п"ять років - до 27 квітня 2022 року.
У цьому ж рішенні суд також встановив, що 03 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ПСП “Агрофірма “Василівка” з заявою, у якій просив не обробляти його ділянку з кадастровим номером 4820980600:02:000:0208 у зв`язку із закінченням терміну оренди землі та бажанням обробляти її самостійно, та 03 лютого 2022 року уклав договір оренди землі з відповідачем ФГ “Корал” строком на 10 років 8 місяців – до 03 жовтня 2032 року, підтвердивши у договорі про відсутність недоліків та особливостей земельної ділянки, що можуть обмежувати чи перешкоджати орендареві у її використанні.
31 серпня 2022 року між ОСОБА_1 та ФГ "Корал" укладено Угоду про розірвання договору оренди від 03 лютого 2022 року, яка набирає чинності у день її укладання, реєстрація припинення речового права проведена 30 грудня 2022 року, відомості внесено до реєстру 05 січня 2023 року.
Внаслідок укладення договору оренди землі від 03 лютого 2022 року ФГ «Корал» отримало право оренди земельною ділянкою, що стало перешкодою для ПСП "Агрофірма "Василівка" у реалізації аналогічного права щодо тієї самої земельної ділянки, яким він володів на підставі договору, укладеного раніше і діючого на момент укладення цього договору.
На підставі ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Укладення сторонами договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 4820980600:02:000:0208, та продовження строку дії договору оренди у 2012 році підтверджено також повідомленням ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 02 жовтня 2023 року (а.с.17). 
За клопотанням представника відповідача Бондаренка І.О. суд ухвалою від 15 квітня 2025 року витребував у Головного управління ДПС у Миколаївській області інформацію про нарахування та виплату позивачеві орендної плати від ФГ "Корал".
На виконання вказаної ухвали суду надані відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору ОСОБА_1 за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2024 року, відповідно до яких у листопаді 2022 року та листопаді 2023 року ОСОБА_1 отримав дохід в сумі по 22180,00 грн. від ФГ “Корал” за надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, майнового паю в лізинг, оренду, суборенду (а.с.105-107).
На підтвердження обставин, викладених у відзиві, представник відповідача ОСОБА_2 надав договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4820980600:02:000:0208 площею 8,7638 га, укладений 01 вересня 2022 року між ОСОБА_1 та ФГ «Корал», строк дії договору до 01 жовтня 2032 року включно, акт прийому-передачі земельної ділянки від 01 вересня 2022 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, з якого вбачається, що право оренди земельної ділянки площею 8.7638 га, кадастровий номер 4820980600:02:000:0208, власником якої є ОСОБА_1 , відповідно до запису про інше речове право № 48923490, внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 66034133 від 05 січня 2023 року, 30 грудня 2022 року зареєстровано за Фермерським господарством «КОРАЛ» на підставі договору оренди землі від 01 вересня 2022 року.
Крім того, відповідач надав платіжну інструкцію від 31 серпня 2021 року про сплату ОСОБА_1 орендної плати за 2021 рік в сумі 20000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 792 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
За змістом ч.1 ст. 93 Земельного кодексу України, ст.1 Закону України "Про оренду землі", право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. 
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст.2 Закону України "Про оренду землі).
Відповідно до ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно зі ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст.126 ЗК України).
Як визначено у ст.13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. 
Згідно з частинами 1-3 ст.21 вказаного Закону, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Статтями 24 і 25 Закону України "Про оренду землі" визначаються права та обов"язки орендодавців та орендарів; зокрема, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт (абзац п`ятий частини першої статті 24), та зобов`язаний, зокрема, передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди, і не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзаци другий і четвертий частини другої статті 24); орендар земельної ділянки має право, зокрема, самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі (абзац другий частини першої статті 25), та зобов"язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт (абзац сьомий частини другої статті 25).
Отже, обов"язок орендаря своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку кореспондується з обов"язками орендодавця передати у користування цю земельну ділянку та не перешкоджати орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.
Згідно зі статтею 31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Частиною 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Статтею 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Згідно з п.«д» ч.1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (касаційне провадження №61-41932сво18) дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати.
У позовній заяві позивач як на підставу для розірвання договору оренди землі посилається на те, що відповідачем порушено істотні умови договору щодо сплати орендної плати за договором оренди, що свідчить про систематичне невиконання відповідачем обов`язків, передбачених договором оренди. Просив стягнути, у тому числі, 5000,00 грн. недоотриманої орендної плати за 2021 рік.
З платіжної інструкції № 1705 від 31 серпня 2021 року вбачається, що ПСП «Агрофірма «Василівка» здійснило виплату ОСОБА_1 в рахунок орендної плати за земельний пай за 2021 рік в сумі 20000,00 грн., тобто у сумі значно більшій, ніж розрахована позивачем, та яка перевищує розраховану позивачем суму орендної плати за 2021-2022 роки.
Таким чином, посилання позивача на недоотримання ним орендної плати у 2021-2022 роках не підтвердилось під час судового розгляду справи.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, позивач не отримував протягом 2022-2024 років доходів від ПСП "Агрофірма "Василівка".
Разом з тим, зазначені відомості свідчать про отримання позивачем у 2022 та 2023 роках доходів від ФГ "Корал" за надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що узгоджується з зазначеними вище доказами укладення позивачем та ФГ "Корал" у 2022 році послідовно двох договорів оренди спірної земельної ділянки, зареєстрованих у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно.
Отже, відповідач не мав об`єктивної можливості з 02 лютого 2022 року по теперішній час користуватися спірною земельною ділянкою, так як позивач передав земельну ділянку в оренду ФГ “Корал”.
Згідно з положеннями ч.6 ст.762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Велика Палата Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 зазначила, що обставини, зазначені у нормі ч.6 ст.762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з ч.6 ст.762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними. Відсутність у ч.6 ст.762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.
За такого, відповідач звільняється від сплати орендної плати на підставі ч.6 ст.762 ЦК України, оскільки не міг користуватися земельною ділянкою в період 2022-2024 роки через обставини, за які він не відповідає.
Отже, позивачем не доведено систематичної несплати відповідачем орендної плати, а тому суд не вбачає підстав для розірвання договору оренди.

Щодо посилань позивача на продовження строку дії договору оренди землі, укладеного з відповідачем, суд звертає увагу на таке.
Як вже зазначалось вище, строк дії договору оренди землі, укладеного сторонами 10 квітня 2007 року розпочався після його державної реєстрації 27 квітня 2007 року та тривав до 27 квітня 2017 року і на підставі п.37 та п.41 договору (які залишились без змін у редакції договору від 10 квітня 2007 року) за відсутності волевиявлення сторін на його припинення строк дії договору за його умовами продовжено на п"ять років - до 27 квітня 2022 року.
Стаття 126-1 ЗК України визначає умови поновлення договору оренди землі, а саме:
Договором оренди землі, договором про встановлення земельного сервітуту, договорами про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови може встановлюватися умова щодо поновлення таких договорів.
Умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, договорі про встановлення земельного сервітуту, договорах про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою.
Якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.
Сторона договору, яка бажає скористатися правом відмови від поновлення договору не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору, подає до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору.
У разі відсутності заяви про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору до дати закінчення дії такого договору після настання відповідної дати закінчення дії договору державна реєстрація речового права продовжується на той самий строк.
Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 19 квітня 2023 року у справі № 469/909/22 встановлено, що у процесі державної реєстрації договору оренди від 03 лютого 2022 року (між ОСОБА_1 та ФГ "Корал") у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно записів про об"єкт нерухомого майна - земельну ділянку з кадастровим номером 4820980600:02:000:0208, власником якої є ОСОБА_1 , не виявлено, що вбачається з матеріалів реєстраційної справи, та 18 лютого 2022 року внесено запис (з відкриттям розділу) про право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку та про реєстрацію договору оренди від 03 лютого 2022 року. 
Отже, реалізація сторонами процедури, встановленої ст.126-1 ЗК України, була неможливою у зв"язку з відсутністю відповідного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно заяву про укладений ними договір оренди земельної ділянки від 10 квітня 2007 року та існування запису про інші договори оренди цієї ж земельної ділянки, укладені позивачем з ФГ "Корал".
Разом з тим, суд вважає, що дії позивача щодо укладення та реєстрації договорів оренди земельної ділянки з ФГ "Корал" у Державному реєстрі речових прав у сукупності з його заявою від 03 вересня 2021 року, у якій він просив ПСП “Агрофірма “Василівка” не обробляти його ділянку з кадастровим номером 4820980600:02:000:0208 у зв`язку із закінченням терміну оренди землі, свідчать про те, що він скористався своїм правом відмови від поновлення договору оренди землі, укладеного з відповідачем, що відповідає як умовам п.п.37, 41 договору оренди землі від 10 квітня 2007 року, так і ч.ч. 3-5 ст.126-1 ЗК України.

Суд також зважає на таке.
Пункт 6 ч.1 ст.3 ЦК України визначає добросовісність як одну із загальних засад цивільного законодавства.
Стаття 13 ЦК України регулює межі здійснення цивільних прав, а саме що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 застосувала доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, провадження № 61-22315сво18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16 зазначено, що в праві України доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи.
Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 22 червня 2023 року у справі № 925/1238/22, добросовісність є однією із засад цивільного законодавства (ст.3 ЦК України). Встановлення недобросовісності дій сторін правовідносин чи їх суперечливої поведінки є правовим висновком суду виходячи з встановлення фактичних обставин конкретної справи. Повноваження суду щодо оцінки доказів є тим процесуальним механізмом, який дозволяє суду оцінити добросовісність дій сторін та встановити суперечливість їх поведінки.
Отже, позивач, двічі протягом 2022 року передавши орендовану відповідачем земельну ділянку у оренду іншій особі, та вимагаючи від відповідача сплати за 2022 і наступні роки орендної плати за цю земельну ділянку за раніше укладеним договором оренди землі, допустив суперечливу поведінку та зловживання своїми цивільними правами.
У зв"язку з викладеним суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідач не надав доказів витрат, які він сплатив або має сплатити за надання професійної правничої допомоги, а тому зазначена у відзиві вимога про стягнення судових витрат на таку допомогу судом не розглядається.
На підставі ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір покладається на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд  
у х в а л и в:
У задоволенні позовних вимог відмовити. 
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя