ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/5767/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Ясенової Т.І., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.06.2025 року в адміністративній справі №160/5767/25 (головуючий суддя першої інстанції – Конєва С.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:
- визнати протиправними дії відповідача-1 щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком відповідно до п.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- скасувати рішення відповідача-1 про відмову у призначенні пенсії за віком від 15.01.2025 року №045650017327;
- зобов`язати відповідача-2 призначити позивачеві, відповідно до заяви про призначення пенсії від 08.01.2025 року, пенсію за віком як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій на 10 років на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №045650017327 від 15.01.2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до п.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до заяви про призначення пенсії від 08.01.2025 року та з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем до заяви про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону №796 додані посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та первинні документи (табеля обліку робочого часу), в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де позивачкою виконувались роботи у зоні відчуження, а відповідно надано всі необхідні документи, визначені п.п.7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1.
Вважає, висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, оскільки позивачем участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не підтверджено первинними документами та не надано інших документів, що підтверджують період роботи в зоні відчуження, у зв`язку з чим, у відповідача відсутні правові підстави для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України № 796.
Позивач не надала суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.07.2009 року.
08.01.2025р. ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до якої були додані, зокрема, трудова книжка, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, архівні дані за листопад-грудень 1986, лютий-березень 1987 року №01– 27/98 від 07.03.2024 року, пропуск № 006890, що підтверджується копіями відповідної заяви та розписки-повідомлення, наявними у справі.
Рішенням про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №045650017327 від 15.01.2025 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до п.2 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за відсутності необхідного пакету документів, що підтверджується змістом його копії, наявної у справі.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.
Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з рішенням та діями відповідача-1 щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком відповідно до п.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з чим позивачка просить захистити її порушені права шляхом визнання таких дій протиправними, скасування рішення відповідача-1 про відмову у призначенні пенсії за віком від 15.01.2025 року №045650017327 та зобов`язання відповідача-2 призначити позивачеві, відповідно до заяви про призначення пенсії від 08.01.2025 року, пенсію за віком як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій на 10 років на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон №796).
Згідно зі статтею 9 Закону №796 визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.
Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 10 Закону №796).
Відповідно до статті 14 Закону №796 визначено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження:
- з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів;
- з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів;
- у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи;
- евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття);
- особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2.
Згідно ч.3 ст.65 Закону №796 посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
За приписами частини першої статті 55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, мають право на зменшення пенсійного віку на 10 років.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону №796 передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі – Закон №1058) і цього Закону.
На виконання положень Закону № 1058-ІV постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).
Підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:
- довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження;
- посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
З аналізу наведених норм вбачається, що підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та факт її роботи у зоні радіаційного забруднення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17.
У постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. Водночас зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Так, як встановлено судом з матеріалів справи, до заяви від 08.01.2025р. про призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону №796 позивачка надала пенсійному органу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, архівні дані за листопад-грудень 1986, лютий-березень 1987 року № 01– 27/98 від 07.032024, пропуск № 006890.
При цьому, згідно копій табелю обліку робочого часу за листопад-грудень 1986, вбачається, що в листопаді 1986 року позивач відпрацювала в зоні відчуження 11 днів, а в грудні 1986 року – 20 днів.
Як встановлено судом першої інстанції, позивачем до заяви про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону №796 додані посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та первинні документи (табеля обліку робочого часу), в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де позивачкою виконувались роботи у зоні відчуження, а відповідно надано всі необхідні документи, визначені п.п.7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1.
За викладеного, враховуючи подання позивачкою до пенсійного органу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та копій табелів обліку робочого часу, зокрема, за листопад-грудень 1986 року, якими підтверджується право позивачки на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796, рішення пенсійного органу №045650017327 від 15.01.2025р. про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком відповідно до п.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є протиправним та підлягає скасуванню.
Наведені висновки узгоджуються із висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 28.02.2025 року у справі №460/658/24.
З урахуванням наведеного, відповідачем-1 не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність прийняття відповідачем-1 рішення №045650017327 від 15.01.2025р. про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком відповідно до п.1 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з норм вищенаведеного пенсійного законодавства, обставин справи, встановлених судом та позиції Верховного Суду, яка наведена вище та не спростована відповідачем-1 жодними належними доказами.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що прийнявши рішення №045650017327 від 15.01.2025 року про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком відповідно до п.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач-1 порушив права та інтереси позивача на належне пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такого рішення протиправним та його скасування, виходячи з повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст. 9, 245 КАС України.
Отже, слід зобов`язати відповідача-1 призначити позивачеві пенсію за віком як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на підставі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідно до заяви про призначення пенсії від 08.01.2025р. та з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні, виходячи з того, що судом встановлено протиправність рішення пенсійного органу щодо відмови у призначенні позивачеві такої пенсії, а також і з урахуванням того, що рішення про відмову у призначенні позивачеві такої пенсії не містить зауважень щодо віку позивачки та наявності у неї необхідного страхового стажу для призначення такої пенсії та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст.9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зобов`язання відповідача-1 призначити позивачеві пенсію за віком як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до заяви про призначення пенсії від 08.01.2025 року та з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
При цьому суд враховує ту обставину, що у силу абзацу 13 пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
А відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
За таких обставин, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, то саме цей орган і має завершити процедуру призначення позивачеві пенсії за віком.
З огляду на зазначене, заявлені позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.
Такий підхід висловлений у постановах Верховного Суду від 24.05.2024 року у справі №460/17257/23, від 07.05.2024 року у справі №460/38580/22, висновки викладені в яких підлягають обов`язковому врахуванню адміністративним судом за приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому, слід зауважити, що враховуючи визнання протиправним та скасування рішення пенсійного №045650017327 від 15.01.2025 року про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком відповідно до п.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (який є актом індивідуальної дії), такий спосіб захисту як визнання протиправними ще й окремо дій пенсійного органу щодо відмови у призначенні позивачеві такої пенсії, є зайвими, а тому задоволенню не підлягають.
Враховуючи наведені вище обставини, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини першої статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року в адміністративній справі №160/5767/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року в адміністративній справі №160/5767/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.  
Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя Т.І. Ясенова 

суддя І.В. Юрко