ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/22460/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2026 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області код ЄДРПОУ 13486010, місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна,3 (далі відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області код ЄДРПОУ 13844159, місцезнаходження: 54008, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1 (далі відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області), в якій позивач просив:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області від 03.10.2025 року №134250013594 та рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області від 30.10.2025 року №134250013594 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 25.08.1999 року по 20.02.2000 рік; з 02.02.2004 року по 02.08.2004 рік та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 26.09.2025 року.
Ухвалою від 17.11.2025 суддя залишила позовну заяву без руху.
Ухвалою від 24.11.2025 суддя виправила описку, допущену в ухвалі від 17.11.2025.
Ухвалою від 24.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка у зв`язку із досягненням 60-річного віку звернулась до пенсійного органу для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI. Однак, відповідачем відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком 
Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області подав до суду відзив, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області, за принципом екстериторіальності, за результатами заяви від 26.09.2025, прийнято рішення від 03.10.2025 № 134250013594 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки. Зазначено, що вік позивача на день звернення із заявою про призначення пенсії становить - 60 років 01 місяць. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058, пенсійний вік становить - 60 років, необхідний страховий стаж становить - 32 роки. Згідно наданих позивачем документів, до страхового стажу не має правових підстав зарахувати періоди, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 26.08.1983: отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 25.08.1999 по 20.02.2000, з 02.02.2004 по 02.08.2004, оскільки не підтверджено, що виплата матеріальної допомоги по безробіттю здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, відповідно до вимог статті 24 Закону № 1058.
Відтак, згідно наданих документів, не має підстав зарахувати до страхового стажу позивача вказані періоди. Страховий стаж позивача, обчислений відповідно до вищевикладених норм законодавства, згідно наданих до заяви про призначення пенсії документами та даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, становить 31 рік 02 місяці 15 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058.
Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подав до суду відзив, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що страховий стаж позивача на дату звернення становить 31 рік 03 місяці 15 днів. За результатами розгляду документів, до страхового стажу не зараховано:- період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 25.08.1999 по 20.06.2004 згідно довідки від 23.10.2025 № 407, з 02.02.2004 по 02.08.2004 згідно довідки від 23.10.2025 № 408, оскільки не зазначено вид матеріальної допомоги (в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації), що не відповідає вимогам передбаченим в статті 24 Закону № 1058 Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.10.2025 № 134250013594 по зверненню від 23.10.2025 ОСОБА_1 , прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.
Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених позовних вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

26.09.2025 ОСОБА_1 , у зв`язку з досягненням пенсійного віку, встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (60 років) звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком.
Згідно принципу екстериторіальності заява позивачки про призначення пенсії була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 03.10.2025 №134250013594 позивачу відмовлено в призначенні пенсії.
23.10.2025 позивач повторно звернулась до пенсійного орану із заявою про призначення пенсії за віком.
Згідно принципу екстериторіальності заява позивачки про призначення пенсії була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.10.2025 №134250013594 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки.
Вважаючи такі рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки порушує гарантоване законом право позивачки на пенсію за віком при досягненні нею 60-річного віку, позивач звернулась із цим позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Приписами частини 3 статті 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI (далі Закон №1058-VI).
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-VI періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону №1058-VI передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Стаття 4 Закону №1058-VI зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону №1058-VI страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону №1058-VI встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Статтею 26 Закону №1058-VI визначено умови призначення пенсії за віком.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу… з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Суд встановив, що позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, тобто після досягнення 60-річного віку. 
Оскільки позивачка вперше звернулась за призначенням пенсії за віком, то відповідно до вимог частини першої статті 26 Закону №1058-VI право на призначення пенсії обумовлено наявністю 32 річного страхового стажу.
Оскаржуваними рішеннями позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком саме з підстав відсутності у неї необхідного 32-річного страхового стажу, до якого пенсійним органом не зараховано, а саме відповідно до:
Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 03.10.2025 №134250013594, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії та до страхового стажу не зараховано періоди, згідно трудовою книжкою НОМЕР_2 від 26.08.1983:
- період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 25.08.1999 по 20.02.2000;
- з 02.02.2004 по 02.08.2004, оскільки не підтверджено, що виплата матеріальної допомоги по безробіттю здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки вбо підвищення кваліфікації.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.10.2025 №134250013594, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії та до страхового стажу не зараховано:
- період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 25.08.1999 по 26.06.2004 згідно довідки від 23.10.2025 № 408, оскільки не зазначено вид матеріальної допомоги (в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації), згідно вимог статті 24 Закону №1058.
З цього приводу, суд зазначає наступне.
Законом України від 25.03.2005 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» (далі - Закон №2505-IV) частину 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено абзацом такого змісту:
«Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу».
Зазначеним законом також виключено абзац 5 частини 1 статті 7 та статтю 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», тобто всі норми про матеріальну допомогу по безробіттю.
Разом з тим, частина 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено такі види забезпечення за цим Законом:
- допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності;
- допомога по частковому безробіттю;
- матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного;
- матеріальна допомога по безробіттю, одноразова матеріальна допомога безробітному та непрацездатним особам, які перебувають на його утриманні;
- допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.
Отже, законодавець розрізняє такі види допомоги, як допомога по безробіттю, матеріальна допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного.
Так, позивачу відмовлено в зарахуванні періоду отримання матеріальної допомога по безробіттю з 25.08.1999 по 26.06.2004 та з 02.02.2004 по 02.08.2004 до її страхового стажу з підстав того, що не зазначено вид матеріальної допомоги (в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації).
Суд встановив, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 26.08.1983 року, такій зокрема:
- 25.08.1999 року розпочато виплату матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до пп. 1 ст.31 Закону України «Про зайнятість населення», наказ №2690 від 25.08.99 р.;
- 20.02.2000 року припинено виплату матеріальної виплати допомоги з безробіття відповідно до пп «з» п.1 ст.30 Закону України «Про зайнятість населення», наказ №350 від 21.02.2000 р.;
- 02.02.2004 року розпочато виплату матеріальної допомоги з безробіття відповідно до п.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», наказ №НТ 040202 від 02.02.2004 р.;
02.08.2004 року припинено виплату матеріальної допомоги з безробіття відповідно до пп.12 п. 1 ст.31 Закону України «Про зайнятість населення», наказ №040802 від 02.08.2004 р.
Також, в матеріалах справи містяться довідки Старосамбірського управління Самбірської філії Львівського обласного центру зайнятості №№ 407, 408 від 23.10.2025 року, відповідно до яких підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно перебувала у Старосамбірському районному центрі зайнятості на обліку як безробітна та отримувала допомогу по безробіттю у період з 25.08.1999 року по 20.06.2004 рік та з 02.02.2004 року по 02.08.2004 рік.
Водночас, суд зауважує, що такий вид допомоги передбачений іншою нормою, а саме статтею 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» було встановлено, що застрахованим особам у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості виплачується матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації відповідно до умов надання допомоги по безробіттю та в розмірах, передбачених статтями 22 і 23 цього Закону, і не підлягає зменшенню.
Стаття ж 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачала, що безробітним, у яких закінчився строк виплати допомоги по безробіттю, матеріальна допомога по безробіттю надається за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Матеріальна допомога по безробіттю надається протягом 180 календарних днів у розмірі 75 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Аналогічні положення містить стаття 31 Закону України від 01.03.1991 № 803-XII «Про зайнятість населення» (в редакції від 29.05.2001; надалі також Закон № 803-XII) - безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
При цьому, відповідно до пункту «ж» частини першої статті 4 Закону № 803-XII держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні, зокрема включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу, а також до безперервного трудового стажу.
Аналізуючи вищенаведені положення, суд дійшов висновку, що на момент отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої до загального трудового стажу.
З огляду на вказане, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 03.10.2025 року №134250013594 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.10.2025 року №134250013594 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком є протиправними та підлягають скасуванню.
Суд вказує, що згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі №826/521/16, від 30 березня 2021 року у справі №400/1825/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 27 вересня 2021 року у справі №380/8727/20, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Позиція Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 245 КАС України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 04 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19 та від 13 жовтня 2022 року у справі №380/13558/21.
Таким чином, у випадку коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення, та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку), поновлення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1).
Відтак, враховуючи вищевикладене, з метою повного відновлення порушених прав суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 25.08.1999 року по 20.02.2000 рік та з 02.02.2004 року по 02.08.2004 рік та повторно розглянути заяву позивача з 26.09.2025 про призначення пенсії, з урахуванням висновків, наведених в мотивувальній частині судового рішення.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.
Відповідно до статті 139 КАС України з відповідачів за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі по 1211,20 грн з кожного.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76,139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області від 03.10.2025 року №134250013594 про відмову призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області від 30.10.2025 року №134250013594 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (код ЄДРПОУ 13844159, місцезнаходження: 54008, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 25.08.1999 року по 20.02.2000 рік та з 02.02.2004 року по 02.08.2004 рік та повторно розглянути заяву позивача з 26.09.2025 про призначення пенсії, з урахуванням висновків, наведених в мотивувальній частині судового рішення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (код ЄДРПОУ 13844159, місцезнаходження: 54008, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисячі двісті одинадцять) грн 20 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010, місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна,3) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисячі двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду першої інстанції набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.