Справа №613/2216/25 Провадження № 2/613/264/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2026 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Сеник О.С.,
за участю секретаря судового засідання Дегтяр А.Ю.,
відповідачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богодухові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 613/2216/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до  ОСОБА_2 ,у якому просить: 1) стягнути із  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )на користь ТОВ «ФК «Гелексі» (ЄДРПОУ 41229318, адреса: 01054, м. Київ, вул. В`ячеслава Липинського, буд. 10/1) заборгованість за договором позики у сумі 25249,50 грн; 2) стягнути з  ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Гелексі» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2423,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 17.12.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» (23.06.2025 назву було змінено на ТОВ «ФК «Гелексі») та  ОСОБА_2 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №128409.
Відповідно до положень укладеного Договору позики позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк, встановлені цим Договором.
З метою перерахування коштів позичальникам, позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг - ТОВ «ФК «Елаенс» (ТМ «ФОНДІ»), що є компанією, яка мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 ТОВ «ФК «Елаенс» (ТМ «ФОНДІ») надавало ТОВ «ФК Гелексі» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Відповідно до змісту довідки, наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок позичальника було успішно перераховано кошти у сумі 5000 грн.
Вказав, що відповідачка не виконує свої грошові зобов`язання належним чином тривалий строк. Заборгованість відповідачки перед позивачем на дату подання позову складає 25249,50 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за позикою; 20249,50 грн, заборгованість по процентам та комісії за користування позикою.
Наявність заборгованості за вказаним договором позики зумовила звернення ТОВ «ФК «Гелексі».
Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 11.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання.
24.11.2025 від  ОСОБА_2 до суду надійшов письмовий відзив на позов, в якому вона факт укладення договору позики заперечувала. Вказала, що ніколи не зверталася до ТОВ «ФК «Гелексі» з метою отримання кредиту, не реєструвалася на їхньому інтернет-ресурсі, не укладала договору позики № 128409 від 17.12.2019, не підтверджувала жодних операцій за допомогою SMS-кодів та не отримувала будь-яких грошових коштів. Зазначила, що факт укладення договору позивачем не доведений. Позивач не надав жодного належного доказу, що: саме  ОСОБА_2 створювала «особистий кабінет» на веб-сайті кредитора; саме на її номер надходив одноразовий ідентифікатор (SMS-код) для підписання кредитного договору; саме вона вводила код для підтвердження волевиявлення на укладення договору; ідентифікація особи не проводилася через BankID, КЕП чи будь-який інший надійний засіб електронної ідентифікації.
Вказала, що у матеріалах справи відсутні: журнали реєстрації (логи) сайту; дані про ІР-адреси, з яких здійснювався вхід, відомості про номер телефону, на який надсилалися SMS-коди; докази того, що вказаний номер належить саме  ОСОБА_2 ; анкета-заява відповідача з реквізитами документів, підписана саме  ОСОБА_2 .. Таким чином, вимоги Закону України «Про електронну комерцію» щодо ідентифікації особи та вчинення електронного підпису позивачем не дотримані, а факт укладення електронного договору з  ОСОБА_2 – не доведений.
Також зазначила, що відсутні докази фактичної передачі їй грошових коштів, позивач не надав жодної банківської виписки; платіжного доручення; квитанції або іншого документу, який би підтверджував фактичне зарахування коштів на банківський рахунок/платіжну картку, що належить  ОСОБА_2 ; довідки банку із зазначенням ПІБ власника картки, на яку нібито було зараховано позику. Так, за відсутності доказів фактичної передачі грошових коштів, договір позики вважати укладеним не можливо, а вимоги про стягнення заборгованості є безпідставними.
З огляду на викладене, наявні підстави вважати, що спірний кредит міг бути оформлений третіми особами з використанням персональних даних  ОСОБА_2 без її відома та згоди, ТОВ «ФК «Гелексі» неналежно виконало вимоги законодавства щодо ідентифікації клієнта.
Крім того вказала, що навіть якби суд дійшов висновку, що договір позики формально укладений, умови, на які посилається позивач є: надмірно обтяжливими; містять завищені відсотки, комісії, штрафи та пені, що порушує баланс інтересів сторін і суперечить ст. 3, 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування» та принципам добросовісності та розумності, закріпленим у ст. 3, 509, 627 ЦК України.
Зазначила, що договір, на який посилається позивач, датований 17.12.2019, а відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність становить три роки.
Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволені позову ТОВ «ФК «Гелексі» повністю.
Представник позивача в судове засідання не прибув, у позовній заяві заяві просив розглянути справу без участі представника позивача, повідомив, що позовні вимоги підтримує, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.
Відповідачка у судовому засіданні, призначеному на 19.12.2025, зазначила, що договір позики не укладала, припустила, що замість неї позику брала інша особа, використавши її персональні дані. Зазначила, що з початку воєнного стану в Райффайзен Банку не обслуговується. У судовому засіданні, призначеному на 21.01.2026, вказала, що все ж-таки кредитні кошти були зараховані на її картковий рахунок, однак, з нарахованими відсотками вона не погоджується. Надала суду довідку від Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, вислухавши позицію відповідачки, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.
Судом встановлено, що 17.12.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» та  ОСОБА_2 в електронній формі укладено договір позики № 128409, за умовами якого Позикодавець надає Позичальнику позику, а Позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк : сума позики становить 5000,00 грн, плата за користування позикою у вигляді: процентів (надалі за текстом іменується «процентна ставка» в усіх відмінках) складає 0,01% (одна сота відсотка) в день від поточного залишку позики; 1.1.2.2 комісії (надалі за текстом іменується «комісійна винагорода») складає 1,5% в день від початкового розміру позики відповідно пп.1.1.1. Договору.
Відповідно до п.п. 1.1.3, 1.1.4 Договору нарахування процентів та комісій за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою.
Пунктом 1.1.5 Договору строк повернення позики (термін платежу): 15 січня 2020 року.
Строк дії Договору – до повного виконання Позичальником зобов`язань за Договором (п. 2.1 Договору).
Відповідно до п.п. 4.1-4.2 Договору Позичальник зобов`язується повністю повернути Позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені Договором, не пізніше 15 січня 2020 року. Сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійна винагорода за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору та розміщується в Особистому кабінеті. 
Обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики Позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позичальника) до строку повернення позики, зазначеному в пп.1.1.5. Договору включно (. 4.3 Договору).
Вказаний договір  ОСОБА_2 підписала за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «2q6w80s5».
Також, сторонами підписано графік платежів до Договору позики № 128409 від 17.12.2019 та паспорт позики.
Факт отримання позивачкою коштів у позику підтверджується наявним в матеріалах справи листом ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс», відповідно до якого останнє на підставі договору №04/08-17 ПК про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) від 04.08.2017 надавало ТОВ «ФК «Гелексі» послуги з переказу грошових коштів фізичним особам, без відкриття рахунку. Повідомляється, що було успішно перераховано грошові кошти на рахунок отримувача, деталі операції: платник ТОВ «ФК «Гелексі» (код ЄДРПОУ 41229318), отримувач ОСОБА_3 , номер транзакції в системі: 1169105330, номер операції: 183826768, дата проведення платежу 17.12.2019, сума платежу 5000,00 грн, банк-емітент платіжної картки отримувача коштів Raiffeisen Bank Aval, номер банківської картки отримувача коштів - № НОМЕР_2 .
Також позивачем до матеріалів справи надано витяг з договору № 04/08-17ПК про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) від 04.08.2017, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» та ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі».
На підтвердження заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого  ОСОБА_2 має заборгованість за договором позики № 128409 від 17.12.2019 у загальному розмірі 25564,69 грн. Відсотки та комісії за користування позикою нараховувалися з 17.12.2019 по 13.05.2020 включно.
Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ «ФК «Гелексі» до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі -ЦК України).
Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1, 2, 3ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Нормоюстатті 639 ЦК Українипередбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Законупередбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним таГосподарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Законувважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимстаттею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ізстаттею 64 Цивільного процесуального кодексу України,статтею 36 Господарського процесуального кодексу Українитастаттею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістомстатті 12 цього Законуякщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідност. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами ч. 1ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно достатті 536 ЦК Україниза користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Частиною першоюстатті 1048 ЦК Українипередбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зстаттею 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» та  ОСОБА_2 17.12.2019 укладено договір позики № 128409, ТОВ «ФК «Гелексі» умови кредитного договору виконало належним чином, надавши відповідачці грошові кошти у позику. Однак, відповідачка  ОСОБА_2 належним чином свої зобов`язання не виконала, у визначені договором строки погашення заборгованості не здійснила, внаслідок чого у відповідачки перед позивачем склалась заборгованість.
Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до вимог статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно достатті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина першастатті 95 ЦПК України).
Відповідно достатті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як зазначила  ОСОБА_2 , вона заперечує укладення нею договору позики № 128409 від 17.12.2019 з ТОВ «ФК «Гелексі», у судовому засіданні надала довідку Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області від 13.01.2026. Відповідно до вказаної довідки до Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області надійшло електронне звернення  ОСОБА_2 щодо надання детальної інформації про нібито подане нею у 2020 році повідомлення до Націаональної поліції України з приводу можливого використання її персональних даних третьою особою для оформлення онлайн-кредиту. За результатами розгляду клопотання  ОСОБА_2 , а також за підсумками проведеної перевірки та моніторингу відомостей в інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» встановлено, що з указаного питання  ОСОБА_2 дійсно зверталася до Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, відомості були внесені до ІКС ІПНН за №1403 від 06.04.2020 та розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (довідка № 528 від 07.04.2020). Однак, із введенням воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022, з метою недопущення необгрунтованого доступу сторонніх осіб до персональних даних громадян, а також із реальною загрозою захоплення збройними силами російської федерації та погіршення ситуації на території Богодухівського району, в складі комісії було знищено матеріали ЄО№1403 від 06.04.2020 за повідомленням  ОСОБА_2 , у зв`язку з чим надати запитувану документацію не представляється можливим.
Суд зазначає, що вказана довідка не підтверджує той факт, що замість  ОСОБА_2 договір позики № 128409 від 17.12.2019 був укладений третіми особами шляхом використання її персональних даних. Зафіксовано лише те, що  ОСОБА_2 04.06.2020 зверталася до поліції з приводу можливого використання її персональних даних третьою особою для оформлення онлайн-кредиту. Разом з тим, ані вироку суду у кримінальному провадженні за фактом шахрайських дій стосовно неї, ані доказів реєстрацїі такого кримінального провадження відповідачкою не надано. 
З огляду на викладене, суд зазначає, що відповідачкою не надано суду належних та допустимих доказв того, що її персональні дані були використані третіми особами для оформлення кредиту. 
Крім того, в судовому засіданні  ОСОБА_2 підтвердила, що все ж таки кредитні кошти були зараховані на її картковий рахунок.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 тіла кредиту в сумі 5000,00 грн.
Щодо вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками та комісіями суд зазначає наступне.
Договором позики визначено строк повернення позики 15 січня 2020 року. Як зазначено у п. 4.3 Договору позики обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики Позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позичальника) до строку повернення позики, зазначеному в пп.1.1.5. Договору включно.
Отже, Договором позики визначено строк, за який позикодавець має право нараховувати відсотки та комісії за користування позикою (до 15.01.2020 включно).
Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за договором позики № 128409 від 17.12.2019, з 16.01.2020 позикодавцем було продовжено нарахування відсотків та комісій, які нараховувалися до 13.05.2020 включно.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 вказано, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього.
Також, у зазначеній вище постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит, виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Припис абзацу другого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України.
Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).
Окрім цього, у сформульованих правових висновках Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування.
Тобто, фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника.
Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.
Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору.
Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 Цивільного кодексу України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин. Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі№ 910/719/19).
Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
З урахуванням наведеного, оскільки належних доказів продовження строку дії договору після 15.01.2020 матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що нарахування процентів за користування позикою після спливу цього строку є безпідставним і з відповідачки вони стягненню не підлягають.
Тому, на думку суду, розмір заборгованості слід визначати з урахуванням погодженого строку нарахування відсотків та комісій, а саме до 15.01.2020 включно у розмірі 7189,50 грн, з яких: 5000,00 грн – заборгованість за сумою позики, 14,50 грн –заборгованість за відсотками, 2175,00 грн – заборгованість за комісіями.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Доводи відповідачки про застосування строку позовної давності суд відхиляє, з наступних підстав. 
Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає, що відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції, чинній з 17.03.2022 по 04.09.2025) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
З 14.09.2025 набув чинності Закону України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" від 14.05.2025 № 4434-IX, яким зазначений пункт виключено.
Згідно з ч.3 ст.263 ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Враховуючи наведені вище положення закону, дату закінчення строку кредитування (15.01.2020), та трирічний строк позовної давності (15.01.2023), та дату звернення до судуз цим позовом (05.11.2025), доводи відповідачки про сплив строку позовної давності є помилковими, а заява про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позовні вимоги судом задоволені на 28,47%, слід стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог : витрати на сплату судового збору в розмірі 689,83 грн та 1423,50 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст.4, 10-13, 76-81, ч.1 ст.223, ст.ст.263-265, 268, 273-283, 354, 355 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальність «ФК «Гелексі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» заборгованість за договором позики № 128409 від 17.12.2019 у розмірі 7189,50 грн (сім тисяч сто вісімдесят дев`ять гривень 50 коп.), витрати по сплаті судового бору у розмірі 689,83 грн (шістсот вісімдесят дев`ять гривень 83 коп.), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1423,50 грн (одну тисячу чотириста двадцять три гривні 50 коп.).
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі», місцезнаходження за адресою: 01054, м. Київ, вул. В`ячеслава Липинського, буд. 10/1, код ЄДРПОУ 41229318. 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повний текст рішення складено 26.01.2026.

Суддя          О.С. Сеник