Справа № 465/6859/25 Головуючий у 1 інстанції: Коліщук З. М. 
Провадження № 33/811/1929/25 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю захисників – адвокатів Андрійовича Я.Ф. ( у режимі відеоконференції) та ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, 

встановив:

вищенаведеною постановою визнано винним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп. 
Згідно з постановою судді, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 02.08.2025 року о 20:15 у м. Львів, вул. Бойківська 5 водій ОСОБА_2 керував Т3 Skoda Octavia ДНЗ НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координація рухів, почервоніння шкірних покривів обличчя, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, відмовився чим порушив п.2.5.ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що постанова суду є протиправною через невідповідність висновків суду обставинам справи, через порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Звертає увагу на те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_2 та без його захисника адвоката Андрійовича Я.Ф. і таким чином грубо порушив права передбачені ст. 268 КУпАП, Конституцією України.
Зазначає, що наявними в матеріалах справи відеодоказами чітко і однозначно не зафіксовано того факту, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом, як і не зафіксовано факту зупинки поліцейськими транспортного засобу.
Вказує, що дії поліцейських щодо вимоги пройти огляд на стан сп`яніння були безпідставними й незаконними.
Стверджує, що пояснення службовця Національної гвардії, на які посилається суд, не можуть бути належним і допустимим доказом вини у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки він є службовцем Національної гвардії, - зацікавленою особою, якій як і працівникам поліції, потрібні показники в роботі.
Вказує, що у п. 10 протоколу відсутні повна інформація про технічний пристрій, яким проводилася відео фіксація.
Зазначає, що у п.п. 13, 14, 16, 18 – написано ручкою, що «від підпису відмовився», але відмова від підпису не підтверджена двома свідками.
Крім цього, адміністративний протокол складався поліцейським у відсутності ОСОБА_2 .
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , в чергове, у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило.
Суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників на доступ до правосуддя.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство. 
У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється за апеляційною скаргою особи, яка її подала, а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.
За наведеного, з огляду на положення ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважаю за можливе розглянути справу за його відсутності, оскільки його неявка не є перешкодою для розгляду справи.
Заслухавши виступ захисника – адвоката Андрійовича Я.Ф., який не заперечив щодо розгляду апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_2 та підтримав подану апеляційну скаргу, думку захисника – адвоката Савки Т.В., який заперечив, щодо розгляду апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_2 та підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Незважаючи на позицію апелянта, про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення від 02.08.2025 серії ЕПР1 № 410424; відеозаписом; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02.08.2025; рапортом інспектора взводу 2 роти 2 батальйону 1 УПП у Львівській області ДПП Асаф`єв А. від 02.08.2025; поясненням ОСОБА_3 від 02.08.2025.
Свідок ОСОБА_3 допитаний в суді першої інстанції повідомив, що є працівником Національної гвардії України та 02.08.2025 здійснював патрулювання на вул. Бойківській м. Львова, де було помічено двох чоловіків у не тверезому стані, які хитались та тримались за паркан. Працівниками Нацгвардії було здійснено перевірку їх документів та проведено поверхневий огляд. Так, було встановлено, що ці особи це ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Останні пояснили, що мають таксі та допомоги не потребують. В подальшому з автомобіля Шкода вийшов чоловік і передав ключі ОСОБА_2 . Після чого ОСОБА_2 сів за кермо і проїхався. Внаслідок таких дій ОСОБА_2 працівниками Нацгвардії було здійснено повідомлення на лінію 102.
Вищезазначені показання свідка, в розумінні вимог ст. 251 КУпАП, є належними та допустимими доказами, були вірно враховані суддею при постановленні оскарженого рішення, а тому, підстав недовіряти їх показанням у апеляційного суду немає.
Визнаючи винним та накладаючи на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП суддя виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.5 ПДР України.
З зазначеним висновком судді апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З відеозапису чітко вбачається відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Крім того, поведінка ОСОБА_2 , яка зафіксована відеозаписом вказує, що він повністю усвідомлював вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, розумів ситуацію у якій опинився, однак зайняв тверду позицію щодо відмови від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Дії працівників поліції, відносно ОСОБА_2 , під час складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на вимогах закону, зокрема на приписах «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та враховує також і те, що правопорушник їх не оскаржував. Працівниками поліції було забезпечено ОСОБА_2 всі його процесуальні права.
Твердження про те, що протокол складався у відсутності ОСОБА_2 , не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та не спростовують факт відмови останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та у медичному закладі.
Доводи апелянта про те, що у п. 10 протоколу відсутні повна інформація про технічний пристрій, яким проводилася відео фіксація, суд вважає необґрунтованими.
Право працівників поліції застосовувати технічні засоби відеозапису під час проведення огляду осіб на стан сп`яніння передбачене ч. 2 ст. 266 КУпАП.
Відсутність інформації про номер та серію відеокамери, дати її виробництва, назви, відомостей про особу, яка здійснила упакування диску та її підписи, відомостей про джерело походження відеозапису, відсутність у матеріалах свідоцтва, що стосується технічного приладу "відеокамери" - ніяким чином не спростовує встановлених судом обставин, оскільки долучений до протоколу відеозапис сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки отриманий у встановленому законом порядку, не містить ознак фальсифікації.
Доводи апелянта про те, що у п.п. 13, 14, 16, 18 – написано ручкою, що «від підпису відмовився», але відмова від підпису не підтверджена двома свідками, є безпідставними так як їх присутність є обов`язковою лише у разі неможливості застосування поліцейським технічних засобів відеозапису, що мало місце в цій справі.
Щодо клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі до закінчення військового стану, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Згідно положень ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Частиною 2 цієї статті не передбачена обов`язкова участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено право суду (судді) зупиняти провадження у справах про адміністративні правопорушення за ст. 130 КУпАП за обставин, наведених апелятном у його клопотанні.
Відповідно до ч. 1 ст. 335 КПК України у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.
Вказане положення кримінального процесуального закону орієнтує суд на те, що ухилення від явки до суду, захворювання на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу або перебування обвинуваченого на військовій службі за призовом під час мобілізації, унеможливлює проведення судового провадження щодо нього та вимагає зупинення такого провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби.
Також законодавством передбачено можливість суду зупиняти провадження у справах внаслідок захворювання (п. 2 ч. 2 ст. 252 ЦПК України, п. 1 ч. 2 ст. 236 КАС України).
Водночас у законодавстві про адміністративні правопорушення такої можливості немає.
У цьому випадку застосування аналогії права є неприйнятним.
Крім того, апеляційний суд не бере до уваги правову позицію, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22, оскільки ВП ВС розглядались правовідносини, які регулюються цивільним процесуальним законом.
Отже дана постанова Верховного суду не зобов`язує суд зупиняти провадження стосовно осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності в межах КУпАП.
Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, під час розгляду справи як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, не є обов`язковою. 
Крім того, ОСОБА_2 скористався правовою допомогою адвокатів Андрійовича Я.Ф. та Савки Т.В., які в його інтересах мають право подати суду пояснення, клопотання та докази в даній справі та висловити позицію щодо складеного відносно ОСОБА_2 протоколу.
Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.
Отже, постанова суду першої інстанції є законна і обґрунтована, підстав для її скасування в частині визнання ОСОБА_2 винним та накладення адміністративного стягнення, наведених в апеляційній скарзі останнього, апеляційний суд не знаходить.
Водночас, відповідно до п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору, під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 являється учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції слід змінити, а саме виключити посилання суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - задоволити частково. 
Постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2025 року , якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - змінити. 
Виключити з резолютивної частини постанови посилання суду про стягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судового збору на користь держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
В іншій частині постанову залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя   М.Ф.Романюк