ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 січня 2026 року справа №200/5223/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 р. у справі № 200/5223/25 (головуючий І інстанції Черникова А.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 057150010678 від 23.05.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віком та у відповідності до п. 14-6.2. Розділу XV ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-IV, з дати набуття такого права, зарахувавши позивачу період роботи з 01.09.1981 по 15.02.1988, з 23.02.1988 по 08.08.1988, з 16.08.1988 по 13.03.1989, з 12.06.1989 по 05.03.1990, з 15.03.1990 по 30.06.1990, з 13.08.1990 по 17.02.1993, з 03.06.1993 по 25.05.1995 до пільгового стажу роботи за списком №2 згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 057150010678 від 23.05.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1981 по 15.02.1988, з 23.02.1988 по 08.08.1988, з 16.08.1988 по 13.03.1989, з 12.06.1989 по 05.03.1990, з 15.03.1990 по 30.06.1990, з 13.08.1990 по 17.02.1993, з 03.06.1993 по 25.05.1995 до пільгового стажу роботи за списком №2 згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 травня 2025 року про призначення пенсії за віком па пільгових умовах за Списком № 2, з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти вимог, - відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування зазначено, що до пільгового стажу за Списком № 2 неможливо зарахувати періоди роботи по довідкам № 27, 28 від 22.11.2021 та №29 від 24.12.2021, оскільки довідки не відповідають додатку № 5 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 - відсутній третій підпис.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України згідно паспорта НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
16 травня 2025 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пільгової пенсії за віком на пільгових умовах.
За принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії від 16.05.2025 р. розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в України в Дніпропетровській області.
На момент звернення із заявою про призначення пенсії вік позивача становив 58 років 8 місяців 22 дні.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23 травня 2025 року № 057150010678 позивачу було відмовлено в призначенні пільгової пенсії за віком по Списку №2.
В зазначеному рішенні відповідач зазначив, що страховий стаж позивача складає 38 років 11 місяців 12 днів, в тому числі пільговий стаж за Списком №2 складає 3 роки 5 місяців 7 днів.
До пільгового стажу не було зараховано стаж за Списком №2 по довідкам №№27, 28 від 22.11.2021, № 29 від 24.12.2021,оскільки довідки не відповідають постанові №637, а саме відсутній третій підпис.
Окрім того, в матеріалах адміністративної справи міститься довідка форми РС-право, яка представлена відповідачем, якою були зараховані до страхового та пільгового стажу позивача наступним чином:
- 01.09.1981 по 19.07.1984 Навчання у вищих/ середн.НЗ - 2 роки 10 місяців 19 днів;
- 14.08.1984 по 31.01.1985 - 0 років 5 місяців 18 днів;
- 01.02.1985 по 31.12.1987 - 2 роки 11 місяців 0 днів;
- 01.01.1988 по 15.02.1988 - 0 роки 1 місяць 15 днів;
- 23.02.1988 по 08.08.1988 - 0 років 5 місяців 16 днів;
- 16.08.1988 по 13.03.1989 - 0 років 6 місяців 28 днів;
- 12.06.1989 по 05.03.1990 - 0 років 8 місяців 24 дніі;
- 15.03.1990 по 30.06.1990 - 0 років 3 місяці 16 днів;
- 12.07.1990 по 17.02.1993 - 2 роки 7 місяців 6 днів;
- 25.02.1993 по 31.05.1993 - Список №2 – 0 років 3 місяці 7 днів;
- 03.06.1993 по 30.11.1993 - 0 років 5 місяців 28 днів;
- 01.12.1993 по 31.03.1994 - 0 років 4 місяці 0 днів;
- 01.04.1994 по 25.05.1995 - 1 місяць 1 день 25 днів;
- 03.08.1995 по 01.10.1999 - 4 роки 1 місяць 29 днів;
- 03.04.2000 по 08.09.2000 - 0 років 5 місяців 6 днів;
- 12.09.2000 по 31.12.2003 - 3 роки 3 місяці 20 днів;
- 01.01.2004 по 30.06.2012 - 8 років 6 місяців 0 днів;
- 01.07.2012 по 31.03.2013 - 0 років 9 місяців 0 днів;
- 01.04.2013 по 08.08.2013 - 0 років 5 місяців 0 днів;
- 08.12.2013 по 15.06.2014 Безробіття – 0 років 6 місяців 24 дні;
- 16.06.2014 по 31.05.2017 - 3 роки 0 місяців 0 днів;
- 14.06.2017 по 10.03.2018 - 0 років 8 місяців 27 днів;
- 01.04.2018 по 03.04.2018 - 0 років 0 місяців 4 днів;
- 04.06.2018 по 27.07.2021 Список №2 - 3 роки 2 місяці 0 днів;
- 28.07.2021 по 31.03.2022 - 0 років 9 місяців 0 днів.
Всього: 38 років 11 місяців 12 днів.
З наведеного розрахунку, пільговий стаж: 3 роки 5 місяців 7 днів, а саме:
- період з 25.02.1993 по 31.05.1993 - Список №2 – 0 років 3 місяці 7 днів;
- період з 04.06.2018 по 27.07.2021 Список №2 - 3 роки 2 місяці 0 днів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
03.10.2017 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (Закон №2148-VIII), що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-ІV) розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.»
Відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Закон №1788-ХІІ) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше встановлений пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, чоловікам з 55 років до 60 років.
Разом з тим, відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.
Крім того, згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення суду конституційної юрисдикції застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, рішенням №1-р/2020 від 23.01.2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-XII, у зв`язку з чим вони втратили чинність з дня ухвалення цього рішення (пункт 2 резолютивної частини). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіків після досягнення 55 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в Рішенні КСУ).
На момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20, справа №560/12743/21 щодо якої є типовою, дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, всупереч доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у цій справі слід застосувати саме норми Закону №1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону №1058-ІV.
Як встановлено судом, на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, позивач досяг необхідного визначеного пунктом “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” віку, мав необхідний страховий та пільговий стаж для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.

Щодо доводів апелянта, що до пільгового стажу за Списком № 2 неможливо зарахувати періоди роботи по довідкам № 27, 28 від 22.11.2021 та №29 від 24.12.2021, оскільки довідки не відповідають додатку № 5 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 - відсутній третій підпис, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
При зверненні до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 було подано трудову книжку серії НОМЕР_2 від 02 листопада 2081 року, в якій наявні відомості про роботу газоелектрозварювальника та електрозварювальника за період роботи з 02.11.1981 по 15.02.1988, з 23.02.1988 по 08.08.1988, з 16.08.1988 по 13.03.1989, з 12.06.1989 по 05.03.1990, з 15.03.1990 по 30.06.1990, з 13.08.1990 по 17.02.1993, з 03.06.1993 по 25.05.1995.
Отже, зі змісту вказаних вище норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Суд констатує, що жодних виправлень, підчищень тощо у трудовій книжці позивача немає, тобто позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться відповідні записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.
Вказані записи у трудовій книжці скріплені і засвідчені підписом уповноваженої особи роботодавця та відповідною печаткою, не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.
Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем для призначення пенсії за віком.
Окрім того, слід зазначити наступне.
Стаття 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», пов`язує можливість зарахування часу навчання у професійно-технічному навчальному закладі, зокрема, до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, з зарахуванням особи на роботу за набутою професією упродовж не більш як трьох місяців з дня закінчення навчання.
Згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 02 листопада 1981 року зазначено наступне, що 02 листопада 1981 року – позивач прийнятий в Володарське п,/о Райсільхозхімія» і направлений на навчання в Жданівське ГПТУ №64 на трьохрічні курси електрогазозварників (запис №1);
Згідно з копією диплому НОМЕР_3 від 05 липня 1984 року, позивач 01 вересня 1981 року поступив до середнього міського професійно-технічного училища №64 та 03 липня 1984 року закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища за професією електрогазозварювальник та присвоєно кваліфікацію електрогазозварювальник 3 розряду.
У зв`язку із закінченням Жданівського ПТУ №64, 14 серпня 1984 року був прийнятий на посаду газоелектрозварника - резчика 3 розряду (запис трудової книжки №2), отже період навчання ПТУ № 64 зараховується до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників.
Тому відповідач протиправно не зарахував період навчання позивача в СПТУ № 64 з 01 вересня 1981 року по 03 липня 1984 року до пільгового стажу роботи за Списком 2.

Стосовно невідповідності довідки встановленим вимогам, слід зазначити, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії. Наведені висновки відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.01.2023 у справі № 392/1357/17(2-а/392/109/17).
Частиною 3 ст. 44 Закону № 1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач у період з 01.09.1981 по 15.02.1988, з 23.02.1988 по 08.08.1988, з 16.08.1988 по 13.03.1989, з 12.06.1989 по 05.03.1990, з 15.03.1990 по 30.06.1990, з 13.08.1990 по 17.02.1993, з 03.06.1993 по 25.05.1995 працював на посаді, яка віднесена до Списку № 2, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1981 по 15.02.1988, з 23.02.1988 по 08.08.1988, з 16.08.1988 по 13.03.1989, з 12.06.1989 по 05.03.1990, з 15.03.1990 по 30.06.1990, з 13.08.1990 по 17.02.1993, з 03.06.1993 по 25.05.1995 до пільгового стажу роботи за списком №2 згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 травня 2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, з урахуванням висновків суду.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 р. у справі № 200/5223/25 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 р. у справі №200/5223/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 29 січня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко