ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
09.02.2026	Справа № 910/15135/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло-Cервіс" 
про стягнення 170 103,45 грн 

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УСГ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло-Cервіс" (далі - відповідач) про стягнення страхового відшкодування в розмірі 170 103,45 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування майна № 10-0197-23-00021 від 27.02.2023р. у зв`язку з настанням страхового випадку (затоплення нежилих приміщень з №1 по №5 групи прим. №1 літ. А за адресою м. Київ, вул. Кловський узвіз, 7) виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого майна ТОВ «ПАННОНІЯ-ТРЕЙД ко», а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою на думку позивача є відповідач.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/15135/25. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач, 19.12.2025 в системі «Електронний суд» сформував відзив, в якому проти позову заперечував, посилаючись, що відповідач не є власником нежитлової будівлі, не є балансоутримувачем нежитлової будівлі офісного центру, затоплення відбулось у зоні відповідальності ТОВ «ПАННОНІЯ-ТРЕЙД ко», а саме - усередині нежитлового приміщення під стелею, зашитою гіпосокартоном. Зазначивши, що позивачем не надано у встановленому порядку належних доказів, які б свідчили про наявність вини ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС» у виникненні залиття, а також причинно - наслідкового зв`язку, не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.
Позивач 30.12.2025 подав до суду відповідь на відзив.
02.01.2026 через систему «Електронний суд» відповідач подав заперечення на відповідь на відзив.
У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва
ВСТАНОВИВ:
27.02.2023 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УСГ» (Страховик) та ТОВ «Паннонія - Трейд ко» (Страхувальник) був укладений договір добровільного страхування майна № 10-0197-23-00021, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням та користуванням майном - приміщенням ресторану у будинку 7 А по вул. Кловський узвіз у м. Києві.
19 лютого 2024 року, о 3 годині ночі в приміщенні ресторану у будинку 7 А по вул. Кловський узвіз у м. Києві відбулась страхова подія - затоплення приміщення водою, про що складено акт про залиття від 21.02.2024.
У письмовому відзиві, відповідач підтвердив, що дійсно, 19 лютого 2024 року співробітника відповідача ОСОБА_1 було повідомлено про аварійну ситуацію, що трапилась у нежитловому приміщенні по вул. Кловський узвіз, 7, яке орендує ТОВ «ПАННОНІЯ-ТРЕЙД ко». Слюсар-сантехнік відповідача прибув на вказаний об`єкт та з метою усунення аварійної ситуації і недопущення подальших витоків і розповсюдження води, о 5-й годині ранку водопостачання було перекрито на всю нежитлову будівлю офісного центру. На момент перекриття водопостачання в нежитловій будівлі офісного центру витоків води зі стоячих вертикальних труб (внутрішньо будинкових мереж), через які відбувається водопостачання виявлено не було. При прибутті на початку робочого дня власників/орендарів приміщень у будинку 7 А по вул. Кловський узвіз у м. Києві, працівниками ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС» було проведено обстеження нежитлових приміщень другого поверху та з`ясовано, що витоки води в нежитлових приміщеннях другого поверху та в місцях загального користування другого поверху також відсутні. 
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що стеля в орендованому нежитловому приміщенні у будинку 7 А по вул. Кловський узвіз у м. Києві була повністю зашита гіпсокартоном, у якому було зроблено один сервісний отвір (люк) діаметром 20см*30см. Співробітниками відповідача було запропоновано працівникам ресторану «Bigoli» демонтувати гіпсокартонну стелю для огляду та подальшого усунення аварійної ситуації Після демонтажу представниками ресторану «Bigoli» частини гіпсокартонної стелі біля сервісного отвору працівниками відповідача було встановлено, що на трубопроводі холодного водопостачання діаметром 32мм, що проходить через нежитлове приміщення під стелею одного із залів, на різьбовому запірного вентелю з трубопроводом, виникла аварійна ситуація через тріщину в різьбовому з`єднанні, в результаті чого відбувся виток води. Внаслідок повного зашиття стелі гіпсокартоном встановити точну причину аварійної ситуації не вдавалось можливим, ймовірною причиною міг бути перекіс трубопроводу холодного водопостачання в місці встановлення запірного вентиля, через пошкодження кріплення трубопроводу до стелі. 
Аргументуючи свої заперечення, відповідач зазначив, що ТОВ «ПАННОНІЯ-ТРЕЙД ко» використовує нежитлове приміщення для функціонування ресторану, в якому функціонує приміщення для приготування їжі (кухня). Оскільки для забезпечення роботи кухні ресторану необхідно наявність водопостачання, орендарем нежитлового приміщення ТОВ «ПАННОНІЯ-ТРЕЙД ко» було прокладено горизонтальний трубопровід під стелею приміщення від стоячих (вертикальних) трубопроводів, які розміщені в санвузлі ресторану. 
Позовні вимоги з посиланням на ст.979, 993, 1166 Цивільного кодексу України, ст.27 Закону України "Про страхування", обґрунтовані тим, що внаслідок залиття приміщення водою за адресою: м. Київ, вул. Кловський узвіз, 7-А завдано шкоди, суму якої було виплачено позивачем, як страховиком у зв`язку з чим він звертається до суду з даним позовом у порядку суброгації.
Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Згідно зі ст. 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Вказаними вище законодавчими приписами врегульовано правовідносини суброгації (від лат. «subrogare» - заміщення, обрання взамін), яка є одним із видів уступки права, що полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.
Так, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Вказана правова позиція викладена в п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц .
Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.10.2020 у справі №910/18279/19.
Як зазначає позивач, 19.02.2024 стався страховий випадок, а саме у будинку АДРЕСА_1 було затоплено приміщення.
20.02.2024 страхувальник звернувся до позивача з заявою про сплату страхового відшкодування згідно договору страхування.
Позивач з урахуванням умов договору страхування, склав страховий акт №МН-2724, згідно з яким вплив рідини (об`єкт страхування) визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 170 103,45 грн. 
На підставі складеного страхового акту позивач сплатив на користь страхувальника суму страхового відшкодування в загальному розмірі 170 103,45 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №59499 від 11.03.2024.
Як зазначає позивач, шкода заподіяна майну внаслідок залиття приміщення водою за адресою: м. Київ, вул. Кловський узвіз, 7-А, а тому відповідач має відшкодувати таку шкоду, яка у відповідності до вимог ст.27 Закону України "Про страхування" та ст.993 Цивільного кодексу України, підлягає стягненню на користь позивача внаслідок неналежного утримання внутрішньо будинкових мереж.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно статті 8 вказаного Закону, страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.
Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Статтею 5 Закону України "Про страхування" передбачено, що залежно від вольового характеру страхування може бути добровільним або обов`язковим. Суд зауважує, що саме залежно від виду укладеного договору страхування потерпілою стороною страховик і набуде можливості застосувати право вимоги в порядку суброгації чи регресу.
Поняття добровільного майнового страхування розкривають положення статті 6 Закону України "Про страхування" та статей 979, 982 Цивільного кодексу України. Добровільне страхування здійснюється на основі договору між страховиком і страхувальником.
Основним призначенням добровільного страхування є майновий захист інтересів страхувальника, що покликаний зменшити шкідливі для власника (володільця) наслідки пошкодження чи знищення його майна.
Варто зазначити, що в процесі реалізації прав та обов`язків, які виникають з таких договорів, також має місце делікт (деліктна відповідальність), внаслідок настання якого і виникає страховий випадок, коли страхувальник зазнає майнової шкоди, а в подальшому можуть виникнути і відносини суброгації.
Статтями 512, 514 Цивільного кодексу України передбачено, що в установлених законом випадках кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою. Ці норми кореспондуються з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування".
Статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування" передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.
Отже, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.
Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).
Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем, в зв`язку із виплатою на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої сторони у деліктному зобов`язанні.
Для правильного вирішення питання щодо стягнення в порядку суброгації (відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування», статті 993 Цивільного кодексу України) суми шкоди, завданої внаслідок страхової події, важливим є встановлення особи, відповідальної за заподіяння шкоди.
Пунктом 3 частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Частина ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України).
З огляду на зазначені норми законодавства, для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність чотирьох умов: протиправної поведінки боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення зобов`язання боржником, а не якихось інших обставин, зокрема, дій самого кредитора або третіх осіб; вини боржника.
Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності виконавця у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків. 
У даному випадку, позивач має довести, серед іншого, протиправність поведінки відповідача та те, що саме протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною завдання збитків, які виникли у Страхувальника, як безумовний наслідок такої протиправної поведінки.
Так, позивачем на підтвердження позовних вимог до позову долучено: акт залиття від 21.02.2024, звіт №МН-2724 про незалежну оцінку, страховий акт МН-2724 від 11.03.2024, заяву страхувальника, платіжну інструкцію №59499 від 11.03.2024. 
Відповідач, заперечуючи проти позову зазначає, що позивачем не надано у встановленому порядку належних доказів, які б свідчили про наявність вини ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС» у виникненні залиття, а також причинно - наслідкового зв`язку, не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.
Статтею 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що до житлово-комунальних послуг належать:
1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:
забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;
купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;
поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:
1) споживачі (індивідуальні та колективні);
2) управитель;
3) виконавці комунальних послуг.
Виконавцями комунальних послуг є:
1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача;
2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом;
3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація;
4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води;
5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання;
6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення;
7) послуг з управління побутовими відходами - адміністратор послуги з управління побутовими відходами, а у разі його відсутності - визначений у встановленому законодавством порядку суб`єкт господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів.
Відповідно до п. 1, 2, 3, 4 розд. II Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008 № 190:
- виконавець послуги з централізованого водопостачання централізованого водовідведення обслуговує вуличні, квартальні та дворові мережі водопостачання та водовідведення, споруди і обладнання, а також технологічні прилади й пристрої на них, які перебувають у нього на балансі або на які є відповідний договір на обслуговування зі споживачем;
- мережі водопостачання та водовідведення споживача експлуатуються та обслуговуються споживачем. Обслуговування мереж споживача може здійснюватися виконавцем послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення на умовах окремого договору;
- межею розподільчих мереж, які обслуговує виконавець послуги з централізованого водопостачання/централізованого водовідведення, є перший колодязь із запірною арматурою у місці приєднання до водопровідної мережі споживача відповідно до акта розмежування майнової належності та експлуатаційної відповідальності сторін (додаток 1).
- водопровідні вводи до теплових пунктів (далі - ТП), котелень, окремо побудованих насосних станцій для підвищення тиску, а також розподільчі мережі від цих об`єктів експлуатують підприємства, на балансі або в користуванні яких перебувають ці об`єкти. Експлуатацію мереж водопостачання та водовідведення. утримання їх у належному стані в межах ТП та котелень здійснюють організації, на балансі або в користуванні яких перебувають ці об`єкти.
При цьому, відповідно до п. 8 розд. II Правил № 190 за стан водопровідних мереж, які проходять у технічних підвалах і до яких приєднані внутрішньобудинкові мережі, відповідають юридичні та фізичні особи, у яких вони знаходяться у власності або користуванні (управлінні, господарському віданні, оренді), або які здійснюють фактичне користування такими мережами.
Крім того, саме на споживача покладено обов`язок із забезпечення експлуатації, ремонту та усунення аварійних ситуацій на об`єктах мережах водопостачання та водовідведення, які йому належать (перебувають у користуванні), власними силами або із залученням інших суб`єктів господарювання (п. 9 розд. II Правил № 190).
Матеріали справи не містять та суду не надано доказів, які підтверджують, що Відповідач є балансоутримувачем нежитлової будівлі в м. Києві по вул. Кловський узвіз, 7, також відсутні докази, що підтверджують обставини залиття приміщення внаслідок неналежного утримання внутрішньо будинкових мереж Товариством з обмеженою відповідальністю "Житло-Cервіс".
Натомість, нежитлова будівля офісного центру за адресою: м. Київ, вул. Кловський узвіз, 7, є інвестиційним об`єктом, який збудований за кошти інвесторів (юридичних та фізичних осіб) та є спільною сумісною власністю власників.
Отже, наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується те, що затоплення приміщення в м. Києві по вул. Кловський узвіз, 7 сталось саме внаслідок винних дій відповідача.
Як вже зазначалось судом, позивач має довести, серед іншого, протиправність поведінки відповідача та те, що саме протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною завдання збитків, які виникли у Страхувальника внаслідок залиття приміщення, як безумовний наслідок такої протиправної поведінки.
Суд звертає увагу, що позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. 
Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки алгоритму розгляду спорів викладено у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17 та від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).
Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 цього Кодексу).
У пунктах 8.15- 8.22 постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено таке: "8.15. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Разом з тим позивачем не надано доказів того, що залиття приміщення сталося внаслідок порушень відповідачем своїх обов`язків та саме з вини відповідача.
Отже, враховуючи зазначене позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про протиправність поведінки відповідача та те, що саме протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною завдання збитків, які виникли у страхувальника майна, як безумовний наслідок такої протиправної поведінки.
За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
Згідно ч. 1 ст. 219 Господарського кодексу України (чинною на момент виникнення спірних правовідносин) підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 та ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) учасник господарських відносин, який порушив установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.
Як зазначалось судом вище відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова (господарсько-правова) відповідальність не настає. При цьому, у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, на кредитора покладений обов`язок доведення факту неправомірності (протиправності) поведінки відповідача, прямого (безпосереднього) причинного зв`язку між неправомірними діями або бездіяльністю особи, яка заподіяла шкоду, і самою завданою шкодою та обґрунтування його розміру. Тобто, відшкодування шкоди включає в себе не тільки поняття "шкоди", але й покладення обов`язку на потерпілу сторону щодо доведення її розміру.
За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: 
протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; 
шкідливий результат такої поведінки (збитки); 
причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; 
вина правопорушника.
Кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов`язання, розмір збитків, причинний зв`язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.
Позивачем не було доведено за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів, що саме внаслідок дій або відповідача відбулось затоплення приміщення, та як наслідок, наявності відповідальності відповідача за завдання збитків Страхувальнику майна, що свідчить про відсутність складу цивільного правопорушення.
Враховуючи викладене, встановивши відсутність достовірних доказів, які свідчили б про наявність з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення, позовні вимоги про стягнення збитків не підлягають задоволенню. 
Згідно з ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.
Керуючись статтями 74, 76-80, 86, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:
У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 09.02.2026.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА