ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 191/2750/23
провадження № 61-11250св25 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,                         Тітова М. Ю.,   
     
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа - Служба у справах дітей Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про усунення перешкод щодо участі у вихованні дитини
 
за касаційною скаргою адвоката Мантули Олександра Сергійовича як представника ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2025 року у складі судді                             Прижигалінської Т. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 липня 2025 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Єлізаренко І. А., Свистунової О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.  Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов`язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні дітей та вільному спілкуванні з ними: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
встановити час і місце для його зустрічей із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : кожної другої п`ятниці місяця з 18:00 до 16:00 кожної другої неділі місяця та кожної четвертої п`ятниці місяця з 18:00 до 16:00 кожної четвертої неділі місяця, за місцем його проживання на АДРЕСА_1 ; кожної першої та третьої суботи місяця з 10:00 до 18:00 за місцем його проживання на АДРЕСА_1 ; три будь-яких тижні у літню пору року в залежності від періоду шкільних канікул та стану здоров`я дитини за місцем його проживання за вказаною адресою та (або) за місцем відпочинку на території України;
встановити час і місце для його зустрічей із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : кожної першої п`ятниці місяця та кожної третьої п`ятниці місяця з 18.00 год. до 20:00 год. за місцем проживання дитини за адресою: АДРЕСА_2 у присутності матері, ОСОБА_2 .
 
Як на обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що із червня                2014 року до квітня 2023 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі,                       і мають двох дітей. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з матір`ю. З 2022 року відповідач не дозволяє спілкуватися з дітьми навіть телефоном, чинить перешкоди і влаштовує сварки щодо його бажання спілкуватися з дітьми і виховувати їх, намагається маніпулювати спілкуванням з ними, погрожуючи, що він взагалі може ніколи їх не побачити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області рішенням                     від 30 січня 2025 року позов задовольнив частково. Зобов`язав ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітніми дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначив способи у вихованні та вільному спілкуванні ОСОБА_1 з малолітніми дітьми: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у такий спосіб: один раз на тиждень у присутності матері ОСОБА_2 за попередньою домовленістю, не порушуючи режиму дня дітей. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що батьки мають рівні права                              у вихованні дітей та спілкуванні з ними, відсутністю підстав для обмеження батька права на спілкування із синами. Суд взяв до уваги висновок органу опіки та піклування щодо запропонованого графіка.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційного суду
Дніпровський апеляційний суд постановою від 29 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2025 року змінив у частині визначення способу у вихованні дітей та визначив спосіб у вихованні та вільному спілкуванні ОСОБА_1 з малолітніми дітьми: ОСОБА_4 і ОСОБА_3 у такий спосіб: кожну першу та третю суботу місяця з 10:00 до 13:00 у присутності матері ОСОБА_2 не порушуючи режим дня дітей, за місцем проживання дітей. В решті рішення суду залишив без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що батько зобов`язаний брати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір`ю. Встановлення способу спілкування позивача із дітьми тільки за домовленістю з відповідачем та у її присутності може протиправно обмежити участь батька у вихованні синів. Змінюючи спосіб участі у вихованні дітей, суд виходив із їх інтересів.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, адвокат Мантула О. С. як представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 липня 2025 року в частині визначення способу участі батька у вихованні дітей та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
 
Підставою касаційного оскарження вказано те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 753/13596/19, від 17 січня 2024 року                          у справі № 711/2287/21, від 25 серпня 2022 року у справі № 753/3511/21,                                  від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23, від 22 липня 2020 року у справі                  № 295/13297/18.
 
Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.  
 
Апеляційний суд встановив графік спілкування тривалістю 6 годин на місяць, що суттєво обмежує права як батька, так і дітей. Апеляційний суд необґрунтовано зобов`язав проводити зустрічі лише у присутності матері,  в матеріалах справи немає доказів негативного впливу  батька на дітей. 
На момент розгляду справи ОСОБА_5 виповнилось 6 років, тобто віку коли він може висловити свою думку, однак суди її не з`ясували. 
Апеляційний суд не навів мотивів неможливості встановити більш розширений графік спілкування батька із синами. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
19 вересня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2025 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
ОСОБА_1 і ОСОБА_2   з 07 червня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2023 року.
 
Сторони мають дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області рішенням                             від 07 березня 2023 року стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 4 500,00 грн щомісяця до досягнення дітьми повноліття.
 
Виконавчий комітет Іларіонівської селищної ради Синельниківського району рішенням від 28 вересня 2023 року № 207 визначив спосіб участі батька - ОСОБА_1 у вихованні дітей та вільному спілкуванні з ними:  ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які проживають з матір`ю на АДРЕСА_3 у такий спосіб: один раз на тиждень у присутності матері за попередньою домовленістю, не порушуючи режиму дня дітей. ОСОБА_1 - виконувати свої обов`язки, приділяти дітям увагу і турботу, виховувати їх, матеріально утримувати. ОСОБА_2 - поважати права ОСОБА_1 , не чинити перешкод  у спілкуванні батька   з дітьми.
 
Служба у справах дітей Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області визначила спосіб участі у вихованні дітей та вільному спілкуванні з ними батька ОСОБА_1 , у такий спосіб: один раз на тиждень                                        у присутності матері за попередньою домовленістю, не порушуючи режим дня дітей. ОСОБА_1 виконувати свої обов`язки, приділяти дітям увагу і турботу, виховувати їх, матеріально утримувати. ОСОБА_2 поважати права ОСОБА_1 , не чинити перешкод у спілкуванні батька з дітьми.
 
У витязі з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 06 вересня 2023 року № 9,  вказано, що на засіданні комісії начальник Служби у справах дітей Іларіонівської селищної ради Прядка В. Ф. запропонувала обом батькам дійти згоди щодо годин та місця спілкувань з дітьми. ОСОБА_1 пояснив, що через графік його роботи він може бачитися із дітьми один раз на тиждень, коли буде вихідний,                           і згоден у присутності матері на нейтральній території. ОСОБА_2 згодилася на такий графік спілкування.
 
Позиція Верховного Суду 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                             є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм   права в   межах   касаційної   скарги,   дійшов   висновку,   що   касаційна   скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
У статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
 
Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
 
Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
 
У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків                     і право на їх піклування.
 
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
 
Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
 
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
 
Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь              у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
 
Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема, він ухиляється від виконання рішення органу опіки                                       і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. 
 
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
 
Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. 
 
Батько та мати мають рівні права та обов`язки, і при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає, слід виходити виключно                    з інтересів дитини.
 
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні дитини та спілкуванні з нею узагальнений і формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
 
Відповідно до частини другої статті 159 СК України обумовлення побачень                                з дитиною присутністю іншої особи можливе лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини.
 
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив визначити спосіб його участі             у вихованні синів шляхом встановлення різних графіків зустрічей: із сином ОСОБА_8 - без присутності матері, а із сином ОСОБА_9 - у присутності матері.
 
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції                   в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
 
Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, чи оскаржувати рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та в яких межах.
 
Касаційний цивільний суд вже звертав увагу, що принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius) відомий ще з часів римського права та існував                             у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення.
 
Тобто особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги (постанови Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21,  Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду                      від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20, Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20).
 
У цій справі суд першої інстанції визначив спосіб участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними у вигляді побачень один раз на тиждень у присутності матері за попередньою домовленістю, не порушуючи режиму дня дітей. 
 
Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . 
 
Апеляційний суд постановою від 29 липня 2025 року змінив спосіб участі                         ОСОБА_1 у вихованні синів та вільному спілкуванні із ними  у такий спосіб: кожну першу і третю суботу місяця з 10:00 до 13:00 місяця у присутності матері.
 
Отже, відповідно до рішення суду першої інстанції позивач мав можливість бачитися з дітьми щотижня, тобто чотири рази на місяць, за взаємною згодою сторін.  Натомість апеляційний суд, визначивши, що батько може спілкуватися з дітьми кожну першу і третю суботу місяця з 10:00 до 13:00 у присутності матері, фактично зменшив кількість зустрічей позивача із синами удвічі. 
 
Апеляційний суд не звернув уваги на те, що своїм рішенням погіршив становище позивача, який оскаржив рішення суду першої інстанції саме з метою збільшення можливостей спілкування з дітьми та участі у їх вихованні. Однак обсяг прав позивача було звужено, що суперечить принципу недопустимості погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення.  
 
За таких обставин постанова апеляційного суду не може вважатися законною                      й обґрунтованою.
 
Крім того, визначаючи зустрічі батька із старшим сином у присутності матері, апеляційний суд не обґрунтував доцільності проведення побачень у присутності матері, яка може бути передбачена у випадках, коли це безпосередньо обумовлено інтересами дитини. Апеляційний суд не встановив негативної поведінки позивача, яка могла б зашкодити дитині, не навів виключних обставин, які свідчили б про необхідність обов`язкової присутності відповідача під час побачень батька з сином ОСОБА_8 .
 
Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу адвоката Мантули Олександра Сергійовича як представника ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 липня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її               ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                   М. Є. Червинська 
Судді                                                                                                А. Ю. Зайцев
                                                                                                          Є. В. Коротенко     
                                                                                                          В. М. Коротун
                                                                                                          М. Ю. Тітов