Справа № 344/2680/17 
Провадження № 22-ц/4808/1353/25 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач)        Максюти І.О.,
суддів:                                 Василишин Л.В., Мальцевої Є.Є.,
секретаря                                Петріва Д.Б., 
з участю                                представників особи, яка подала апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і адвоката Дем`яніва І.М., представника відповідача Івано-Франківської міської ради Мединської С.В., відповідачки ОСОБА_4 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради,  ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача:  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку,за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Антоняком Т.М. 26 червня 2025 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 07 липня 2025 року,
в с т а н о в и в :
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.
Позовні вимоги мотивував тим, що 01 серпня 2014 року у центрі надання адміністративних послуг м. Івано-Франківська йому видано копію витягу з рішення 15 сесії Івано-Франківської міської ради від 20.10.2011 року № 435-15, пунктом 20 якого затверджено п. 14, п. 20, п. 4, п. 9 протоколів узгоджувальної комісії міськвиконкому по розгляду спорів з приводу суміжного землекористування від 28.04.2007 року № 77; від 06.11.2007 року № 80; від 15.08.2008 року № 85; від 24.06.2011 року № 114. Також затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та передано ОСОБА_4 у власність земельну ділянку площею 0,0395 га на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
У січні 2015 року він звернувся з адміністративним позовом про оскарження вищезазначеного рішення самоврядного органу як такого, що порушує його права, зокрема право на користування земельною ділянкою та повноцінне обслуговування житлового будинку, у якому він проживає. Постановою Івано-Франківського міського суду від 19 листопада 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2016 року постанова міського суду скасована та провадження у справі закрито з тих мотивів, що спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Рішення Івано-Франківської міської ради (п. 20) від 20.10.2011 року ОСОБА_1 вважає таким, що прийняте всупереч вимогам Конституції України та земельного законодавства України. Зокрема, при ухваленні рішення порушено вимоги ст. 118 ЗК України про порядок безоплатної приватизації земельної ділянки; не дотримано вимог ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо повноважень виконавчих органів міських рад у сфері регулювання земельних відносин; ст. 59 Закону України «Про землеустрій» щодо врахування громадських і приватних інтересів при здійсненні землеустрою на місцевому рівні. На підставі зазначеного рішення видано Державний акт на право власності на земельну ділянку.
Передаючи оскаржуваним рішенням у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0395 га по АДРЕСА_2 (становить частину від загальної площі 0,0547 га земельної ділянки спільного користування), Івано-Франківська міська рада попередньо не з`ясувала, чи не користуються земельною ділянкою інші особи і чи не порушуються їхні права та інтереси при цьому. У результаті незаконних дій самоврядного органу, він та його матір, як власники жилого будинку по АДРЕСА_3 , які 22 роки поспіль користувались спільною земельною ділянкою площею 0,0547 га разом з мешканцями багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , не були повідомлені про час і дату засідання міської ради, яка приймала оскаржуване рішення в інтересах ОСОБА_4 . У такий спосіб його, як суб`єкта права власності на землю (ст. 80 ЗК України), самоврядний орган позбавив права на участь у процесі прийняття вказаного рішення з метою захисту своїх законних прав та інтересів щодо користування/приватизації земельної ділянки (згідно заяви від 20 березня 2010 року, посвідченої нотаріально, його мати ОСОБА_7 відмовилась на його користь від права на приватизацію земельної ділянки у АДРЕСА_3 ).
Вказував, що право на земельну ділянку перейшло до нього, коли він у 2001 році набув права власності на одноквартирний житловий будинок по АДРЕСА_3 (колишня АДРЕСА_2 ), який знаходився у комунальній власності. З 1989 року, коли його мати, як вчитель, отримала дане помешкання згідно ордеру, вони, разом із сусідами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , спільно користувалися присадибною земельною ділянкою загальною площею 0,0547 га. Доказом цього є кадастровий план земельної ділянки за 2003 рік. На час прийняття Івано-Франківською міською радою рішення від 20.10.2011 року у ОСОБА_4 відсутні документи, які б свідчили, що в її користуванні перебувала земельна ділянка площею 0,0395 га, яку їй передано у власність цим рішенням. Оскільки вказана земельна ділянка не перебувала у користуванні ОСОБА_4 , і її межі не були встановлені в натурі (на місцевості), то міська рада, відповідно до вимог законодавства, повинна була приймати оскаржуване рішення лише на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. 
Враховуючи, що документація із землеустрою виготовлена працівником Івано-Франківського регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» Різником Р. з порушенням вимог ст. 25 Закону України «Про землеустрій», рішення Івано-Франківської міської ради від 20.10.2011 року вважає незаконним.
Коли міська рада всупереч закону, без відповідних документів затверджувала оскаржуваним рішенням технічну документацію із землеустрою ОСОБА_4 , у нього, згідно рішення Івано-Франківської міської ради від 20.04.2010р. № 93-ХLIХ, уже був дозвіл на виготовлення документації із землеустрою на частину (0,0131 га) спільної земельної ділянки. Цей факт свідчить про дискримінацію самоврядним органом не лише його майнових (земельних прав), а й особистих немайнових прав, оскільки його, як громадянина України, позбавили конституційного права рівності перед законом.
Також, ніким і ніколи не вирішувалось питання про припинення їх з матір`ю права на користування спільною земельною ділянкою площею 0,0547 га на АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , а також питання про вилучення частини (0,0395 га) земельної ділянки для потреб ОСОБА_4 . Із ними, як землекористувачами, не було погоджено межі земельної ділянки ОСОБА_4 , що суперечить вимогам ч. 6 ст. 118, ст. 198 ЗК України; п. п. 3.12 - 3.14 Наказу державного комітету України по земельних ресурсах № 376 від 18.05.2010 «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплень межовими знаками». Оскаржуване рішення міської ради приймалось із порушенням вимог ст. 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки виконком міської ради (згідно своїх повноважень, визначених у даній статті) не надавав висновків щодо вилучення земельної ділянки, яка перебувала у користуванні інших осіб, висновків про надання ОСОБА_4 у власність земельної ділянки площею 0,0395 га, а також не погоджував висновок відповідної комісії щодо погодження проекту землеустрою ОСОБА_4 (ч. 8 ст. 118 ЗК України).
Затверджені п. 20 рішення Івано-Франківської міської ради від 20.10.2011 протоколи (п. 14, п. 20, п. 4, п. 9) узгоджувальної комісії міськвиконкому від 28.04.2007 № 77; від 06.11.2007 № 80; від 15.08.2008 № 85, від 24.06.2011 № 114, не стосуються ОСОБА_4 , оскільки відпрацьовувались виключно за зверненнями його матері ОСОБА_8 . Жодна комісія за вказаними у протоколах датами не приймала рішень про погодження площі 0,0395 га та меж земельної ділянки ОСОБА_4 із суміжними землекористувачами та передачу її у власність громадянки, оскільки та не зверталась із відповідними заявами, не маючи документів на дану земельну ділянку.
Міська рада, затвердивши чотири протоколи узгоджувальних комісій за різні роки, також порушила вимоги п. 3.7 «Положення про узгоджувальну комісію...» від 16.06.1998 № 262, де чітко зазначено: «Відпрацьований протокол узгоджувальної комі дійсний лише 1 (один) рік, протягом якого на підставі даного висновку може бути прийняте відповідне рішення міською радою (виконкомом)».
У Державному акті ОСОБА_4 на право власності земельну ділянку зазначено дві різні адреси, а саме: місце проживання ОСОБА_4 : АДРЕСА_2 , а місце розташування земельної ділянки ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 . Є одне домоволодіння як тип об`єкта нерухомого майна (жилий будинок: по АДРЕСА_2 ). Право власності на цей об`єкт зареєстровано за ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в конкретних частках (згідно довідки Івано-Франківського ОБТІ від 29.67.2014 № 00146). 
Оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_2 , були ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , то Івано-Франківська міська рада могла передати земельну ділянку лише у спільну власність. Отже, відсутність у ОСОБА_4 документів, які б підтверджували, що у її користуванні перебувала земельна ділянка площею 0,0395 га, а також відсутність дозволу міської ради на розроблення документації із землеустрою на ділянку вказує, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням вимог ст. 118 ЗК України, а також ст. 22 Закону України «Про землеустрій».
Враховуючи наведене, просив визнати незаконним та скасувати п. 20 рішення 15 сесії Івано-Франківської міської ради від 20 жовтня 2011 року №453-15 та визнати недійсним державний акт ОСОБА_4 про право власності земельної ділянки площею 0,0395 га серії ЯК №957177 від 16 січня 2012 року та скасувати його державну реєстрацію. 
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача – ОСОБА_5 , про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено підстав для скасування рішення Івано-Франківської міської ради від 20 жовтня 2011 року №435-15, не надано належних та допустимих доказів наявності у нього права на земельну ділянку, передану у власність. Крім того, також відсутні підстави для визнання недійсним Державного акту ОСОБА_4 про право власності на земельну ділянку площею 0,0395 га серії ЯК №957177 від 16 січня 2012 року та скасування його державної реєстрації.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги 
ОСОБА_10 з рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2025 року не погодився, подав на вказане рішення апеляційну скаргу, у якій вказав, що вважає його незаконним та необґрунтованим. 
Так, на переконання апелянта, суд у мотивувальній частині рішення не зазначено жодних норм матеріального права, якими б врегульовувалися спірні правовідносини між сторонами, на які посилалася сторона позивача.
Відповідачами Івано-Франківською міською радою та ОСОБА_4 не подано на вимогу суду доказів, які б підтверджували, що у користуванні ОСОБА_4 станом на 2011 рік, перебувала земельна ділянка площею 0,0395 га та її межі встановлено в натурі на місцевості. Будинок АДРЕСА_2 , співвласником якого згідно технічного паспорту є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на момент прийняття Івано-Франківською міською радою оскаржуваного рішення про передачу ОСОБА_4 у власність земельної ділянки площею 0,0395 га знаходився на земельній ділянці площею 0,0547 га, яка зазначена у кадастровому плані земельної ділянки за 2003 рік, виготовлений спеціалістами ДП Івано-Франківський ЦДЗК на замовленя ОСОБА_4 . Проте, судом першої інстанції не взято до уваги такі обставини. 
Крім того, судом не взято до уваги висновки експертів про проведену перевірку технічної документації із землеустрою на відповідність чинному земельному законодавству. Зокрема, те, що у технічній документації ОСОБА_4 відсутні відомості про обчислення площі земельної ділянки 0,0395 га. 
З листа відділу Держземагенства у м. Івано-Франківську від 15 вересня 2014 року вбачається, що Івано-Франківська міська рада не надавала дозволів ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації із землеустрою та проекту землеустрою з метою подальшої процедури державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,0395 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що перебували у її власності. Однак, цей факт судом до уваги взято не було. 
Не було взято до уваги судом і те, що згідно із записом п. 20 рішення самоврядного органу від 20 жовтня 2011 року ОСОБА_4 отримала у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вважає, що фактично міською радою передано ОСОБА_4 у власність земельну ділянку для обслуговування квартири АДРЕСА_4 , в якому до 2011 року у квартирі АДРЕСА_5 проживала сім`я ОСОБА_6 . 
Зі змісту затверджених п. 20 рішення Івано-Франківської міської ради від 20.10.2011 року протоколів узгоджувальної комісії міськвиконкому вбачається, що комісією не розглядалося питання виділення частки земельної ділянки 0,0395 га для ОСОБА_4 із площі земельної ділянки загального користування 0,0547 га на не рекомендовано міській раді передати ОСОБА_4 у власність земельну ділянку 0,0395 га. Крім того, вищезазначені протоколи комісії були вже недійсними станом на 20 жовтня 2011 року, коли міська рада у п. 20 свого рішення їх затвердила. Однак, судом першої інстанції не враховано ці обставини справи. 
ОСОБА_1 не погодився й із залученням судом у якості третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_6 , оскільки вона на його переконання, не має жодного відношення до цієї справи, а залучена судом до розгляду без належного клопотання позивача, чим суд першої інстанції порушив вимоги цивільного процесуального законодавства. 
Враховуючи вищенаведене, просив скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2025 року та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Позиція інших учасників справи
Представник відповідача Івано-Франківської міської ради Медицька С.В. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначила, що відповідач вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та таким, що ухвалене з повним з`ясуванням обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного. 
Спірна земельна ділянка ніколи не перебувала у користуванні чи у власності ОСОБА_1 , на ній відсутні об`єкти нерухомого майна, які б йому належали. 
Вважає необґрунтованими посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення міська рада повинна була досліджувати питання чи не користуються спірною земельною ділянкою інші особи та чи не порушуються їхні права, оскільки такі питання були предметом розгляду у судах та на засіданнях узгоджувальної комісії міськвиконкому по вирішенню спорів з приводу суміжного землекористування та постійної депутатської комісії Івано-Франківської міської ради з питань будівництва, архітектури, земельних відносин, охорони навколишнього середовища та сприяння розбудови сіл.
За наслідками розгляду відповідних заяв Комісією рекомендовано міськвиконкому затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання та виготовлення документів, які посвідчують право власності на землю, представлену ОСОБА_8 і передати їй земельну ділянку по АДРЕСА_3 (колишня адреса АДРЕСА_2 ) у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 
В подальшому Івано-Франківською міською радою прийнято рішення від 24 грудня 2008 року, яким затверджено п. 4 протоколу узгоджувальної комісії МВК №85 від 15 серпня 2008 року про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0085 га, із врахуванням інтересів та порядку користування земельною ділянкою, що склався між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , а потім ОСОБА_6 .
За заявою ОСОБА_8 та ОСОБА_1 20 квітня 2010 року міська рада надала дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, які посвідчують право спільної сумісної власності на землю громадян для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 
Однак, ОСОБА_1 та його представник з 2010 року не виготовили технічну документацію із землеустрою, не подали її на затвердження у встановленому законом порядку та не зареєстрували за собою право власності на земельну ділянку площею 0,0131 га по АДРЕСА_3 . 
Вважає, що не заслуговують також на увагу посилання апелянта на те, що міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення мала керуватися вимогами ст. 89 ЗК України та передати ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , як співвласникам будинку по АДРЕСА_2 , земельну ділянку виключно на праві спільної сумісної власності. 
ОСОБА_4 та ОСОБА_11 були співвласниками житлового будинку, однак не на праві спільної сумісної власності, а з визначенням частки кожного співвласника майна. Між співвласниками житлового будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_11 здійснено розподіл житлового будинку і земельної ділянки та встановлено порядок користування земельною ділянкою біля домоволодіння, визначено її розмір, про що складено ситуаційну схему на підставі будівельної експертизи. При проведенні будівельної експертизи експертом не брався до розрахунку розмір земельної ділянки під комунальним будинком, який у подальшому передано ОСОБА_8 як гуртожиток для малих сімей. Тобто розподілу підлягала земельна ділянка площею 489,15 кв.м. Тому апеляційний суд Івано-Франківської області в ухвалі від 26 січня 2010 року (справа №22-ц-54/2010) вірно зазначив, що будинок ОСОБА_8 не є частиною одного домоволодіння у розумінні ч. 4. ст. 120 ЗК України.
Щодо доводів апелянта про порушення міською радою Закону України «Про землеустрій» при розробленні технічної документації, зазначила наступне.
Маючи у власності нерухоме майно та у користуванні земельну ділянку, ОСОБА_4 мала право на безоплатну передачу земельної ділянки у власність саме на підставі виготовленої на її замовлення технічної документації щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку, а не на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 
У технічній документації ОСОБА_4 наявне рішення Станіславівської міської ради депутатів трудящих від 10 вересня 1955 року про відведення земельної ділянки для будівництва та рішення суду від 25 грудня 1984 року, яке набрало законної сили, про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Тому вважає, що доводи апелянта про відсутність рішення щодо надання ОСОБА_4 земельної ділянки до 20 жовтня 2011 року, є необґрунтованими.
Щодо неврахування висновків експерта судом першої інстанції, зазначила, що такі висновки не можуть бути належними доказами у справі, оскільки експертами не надано відповідей на поставлені запитання, а відповіді викликають сумніви у їх правильності. 
Враховуючи наведене, представник відповідача Івано-Франківської міської ради просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 26 червня 2025 року - без змін. 
Іншими учасниками справи – ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
У засіданні суду апеляційної інстанції представники особи, яка подала апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та адвокат Дем`янів І.М. доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.
Представник відповідача Івано-Франківської міської ради - Мединська С.В., відповідачка ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_5 і ОСОБА_6 заперечили щодо задоволення апеляційної скарги.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що рішенням сесії Івано-Франківської міської ради 6 демократичного скликання від 20.10.2011 року № 435-15 «Про передачу у власність та надання в користування громадянам земельних ділянок та внесення змін до рішень» затверджено п. 14, п. 20, п. 4, п. 9 протоколів узгоджувальної комісії міськвиконкому по розгляду спорів з приводу суміжного землекористування від 28.04.2007 року № 77, від 06.11.2007 року № 80, від 15.08.2008 року № 85, від 24.06.2011 року № 114 та затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та передачі ОСОБА_4 у власність земельної ділянки площею 0,0395 га на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 11, т. 1).
Копію цього рішення ОСОБА_1 отримав 01.08.2014 року (а.с. 10, т. 1).
Із свідоцтва про право на спадщину за законом і за заповітом від 02.12.1976 року вбачається, що після смерті гр. ОСОБА_11 по закону чоловік ОСОБА_12 отримав до 40/300 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, як обов`язкові долі і ОСОБА_4 - до 228/300 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд згідно заповіту, посвідченого Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 03.11.1975 р. за реєстром Д-620. До складу спадкового майна входить, зокрема, 268/300 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Спадкове майно належало померлій гр. ОСОБА_11 на підставі договору про отримання в користування земельної ділянки для побудови індивідуального жилого будинку на праві особистої власності посвідченого Станіславською державною нотаріальною конторою 14.07.1956 року за реєстром № 501-Д і дублікатом договору дарування, виданого Івано-Франківською держнотконторою 03.11.1975 року за реєстром №27-6181 зареєстрованих в Івано-Франківському інвентарбюро за №1157 (а.с.122, т. 1).
25.12.1984 року ІНФОРМАЦІЯ_1 судом прийнято рішення у справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_4 про розподіл житлового будинку і земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні частиною житлового будинку і земельної ділянки, яким поділено між сторонами будинковолодіння по АДРЕСА_6 та встановлено порядок користування земельною ділянкою (а.с. 127-128, т. 1).
У 1989 році ОСОБА_8 одержала ордер Відділу народної освіти Івано-Франківського МВК на квартиру АДРЕСА_7 , житловою площею 16,44 кв.м. (а.с. 26, т. 1).
Відповідно до довідки ЖЕО-1 від 19.05.2005 року будинок, що по АДРЕСА_2 згідно рішення МВК № 262 від 08.10.1986 року переданий на баланс установи освіти під гуртожиток. У 1989 року у вказаний будинок заселена сім`я ОСОБА_8 згідно ордера на гуртожиток від 01.08.1989 року. У 2001 році ОСОБА_8 переоформила даний будинок та одержала ордер МВК за № 007495 від 27.07.2001 року, після чого 28.08.2001 року будинок приватизований. Будинок по АДРЕСА_2 знятий з балансу ЖЕО-1 згідно рішення ІІ сесії Івано-Франківської міської ради від 11.07.2002 р., переданий у власність сім`ї ОСОБА_8 та видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на одноквартирний житловий будинок (а.с. 27, т. 1).
Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.10.2001 року Госпрозрахунковою групою з приватизації житлового фонду, одноквартирний будинок, що знаходиться по АДРЕСА_8 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_1 у рівних частках (а.с. 8, т. 1).
Листом від 28.10.2005 року № 2138 Івано-Франківським міським управлінням земельних ресурсів повідомлено, що міськвиконком не приймав жодних рішень стосовно оформлення права користування або права власності на присадибну земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 на прізвище ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с. 13, зворот).
Довідкою Івано-Франківського ОБТІ від 04.04.2006 року № 754 підтверджено, що ідеальна частка квартири ОСОБА_8 в будинку АДРЕСА_9 ) відносно квартир ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_2 складає 6/25 частин від будинковолодінь (а.с. 55, т. 1).
Згідно висновку Управління архітектури і містобудування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 19.04.2007 року № 2/3-3/961 погоджено передачу земельної ділянки по АДРЕСА_2 у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 46, т. 1).
Відповідно до протоколу засідання узгоджувальної комісії міськвиконкому по розгляду спорів з приводу суміжного землекористування АДРЕСА_10 , за повторним зверненням ОСОБА_8 з клопотанням стосовно розгляду питання розподілу земельної ділянки на АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 (колишня адреса: АДРЕСА_2 , згідно розрахунку ідеальних часток в будинковолодіннях, комісією рекомендовано міськвиконкому затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання та виготовлення документів, які посвідчують право власності на землю, представлену ОСОБА_8 і передати їй земельну ділянку на АДРЕСА_3 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ) у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (на відстані 1 м зі сторони будинку АДРЕСА_2 та 1,5 м зі сторони господарських споруд на АДРЕСА_2 ). Сторонам рекомендовано дійти до взаємної згоди у вирішенні цього земельного спору та дотримуватись норм добросусідства при використанні земельних ділянок на АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 ( АДРЕСА_2 ) (а.с. 67, т. 1).
Відповідно до протоколу засідання узгоджувальної комісії міськвиконкому по розгляду спорів з приводу суміжного землекористування АДРЕСА_10 , за повторним зверненням ОСОБА_8 з клопотанням про розгляд питання розподілу земельної ділянки на АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ), згідно розрахунку ідеальних часток в будинковолодіннях, рекомендовано міськвиконкому внести на розгляд чергової сесії Івано-Франківської міської ради питання стосовно надання земельної ділянки ОСОБА_8 із земель запасу Івано-Франківської міської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та одночасно питання щодо затвердження технічної документації із землеустрою до складання та виготовлення документів, які посвідчують право власності на землю на АДРЕСА_2 , представлену ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с. 68, т. 1).
Протоколом узгоджувальної комісії від 15.08.2008 року (п. 4 протоколу № 85) рекомендовано міськвиконкому передати у власність ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,0085 га на АДРЕСА_3 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, враховуючи вищеназване рішення суду від 25.12.1984 року (а.с. 69, т. 1).
З витягу з рішення Івано-Франківської міської ради (ХLІХ сесія) п`ятого демократичного скликання від 20.04.2010 року № 93-ХLІХ ОСОБА_1 та ОСОБА_8 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на землю, орієнтовною площею 0,0131 га на АДРЕСА_3 (а.с. 48, т. 1).
Витягом з рішення Івано-Франківської міської ради (17 сесія) шостого демократичного скликання від 08.12.2011 року № 502-17 анульовано п. 2 рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 24.12.2008 року, про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю та передачу у спільну сумісну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_8 площею 0,0085 га на АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 54, т. 1).
14.04.2010 року ОСОБА_4 звернулася із заявою до міського голови про передачу їй у власність земельної ділянки площею 0,0395 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 114, т. 1).
Висновком Управління Держкомзему у місті Івано-Франківську від 05.07.2011 року погоджено передачу ОСОБА_4 у власність земельної ділянки площею 0,0395 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 115, т. 1).
16.01.2012 року ОСОБА_4 видано Державний акт на право власності серії ЯК № 957177 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 (а.с. 82, т. 1).
Рішенням Івано-Франківської міської ради (27 сесія) шостого демократичного скликання від 03.07.2012 року № 810-27 внесено зміни в п. 4.20 рішення ХLІХ сесія п`ятого демократичного скликання від 20.04.2010 року в частині надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на землю, орієнтовною площею 0,0131 га на АДРЕСА_3 – ОСОБА_1 (а.с. 48, зворот, т. 1).
Протоколом узгоджувальної комісії від 03.08.2012 року (п. 5 протоколу № 126) рекомендовано гр. ОСОБА_8 надати виготовлену нею технічну документацію із землеустрою на погодження суміжним землекористувачам ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а в разі їх відмови подати матеріали на повторний розгляд узгоджувальної комісії (а.с. 72, т. 1).
Протоколом узгоджувальної комісії від 19.10.2012 року (п. 5 протоколу № 127) вирішено погодити гр. ОСОБА_8 межі та площу земельної ділянки 0,0085 га по АДРЕСА_3 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд без погоджжня суміжних землекористувачів гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (яка переоформила право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 від своєї матері ОСОБА_4 ) (а.с. 73, т. 1).
Листом від 15.09.2014 року № Г-14504 Відділом держземагенства у місті Івано-Франківську зазначено, що рішень про надання дозволів громадянці ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації із землеустрою та проекту землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю, площею 0,0395 га на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, міська рада не приймала (а.с. 14, т. 1).
Відповідно до інформації, зазначеної у листі Держсільгоспінспекції в Івано-Франківській області на ім`я прокурора Івано-Франківської області від 17.09.2014 року зазначено, що спеціалістами Держсільгоспінспекції в Івано-Франківській області, при розгляді звернення ОСОБА_8 щодо законності надання у власність земельної ділянки ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено, що рішення Івано-Франківської міської ради від 20.10.2011 року № 453-15 про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу їй у власність земельної ділянки прийнято з порушенням вимог ст. 89, 118 Земельного кодексу України, з огляду на що направлено інформацію та наявні матеріали для реагування відповідно до компетенції (а.с. 15, т. 1).
З витягу з протоколу № 171 від 04.11.2016 року засідання узгоджувальної комісії виконавчого комітету міської ради по розгляду земельних спорів вбачається, що комісією вирішено, враховуючи значну тривалість земельного спору на АДРЕСА_11 , залишити прохід до кв. АДРЕСА_12 у землях міської ради (спільного користування); припинити розгляд земельного спору по АДРЕСА_11 на засіданнях узгоджувальної комісії виконавчого комітету міської ради по розгляду земельних спорів (а.с. 38, т. 1)
Листами Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради від 26.05.2016 року та 15.07.2016 року ОСОБА_1 повідомлено, що рішенням міськвиконкому від 19.05.2016 року не підтримано питання по наданню дозволу ОСОБА_6 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0054 га на АДРЕСА_8 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (а.с. 38а, 38 а зворот, т. 1).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно договору дарування земельної ділянки, укладеного 15 серпня 2012 року між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_5 (обдаровувана), дарувальник подарувала, а обдаровувана прийняла у дарунок земельну ділянку площею 0,0395 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.77, т.1). У судовому засіданні оглянуто і договір дарування нерухомого майна, розташованого на зазначеній земельній ділянці, на користь ОСОБА_5 , представлений суду третьою особою.
Застосовані норми права
Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 635/7642/16ц (провадження № 61-42670св18) зазначено, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову у позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
В постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 61-61цс18), Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).
Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.
У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) вказав, що визначення у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав особи, яка вважає. що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.
Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що власником спірної земельної ділянки з 15 серпня 2012 року як на день подання позову, так і на день ухвалення рішення по справі, є не відповідачка ОСОБА_4 , а третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_5 , яка залучена судом першої інстанції на підставі ухвали від 14 березня 2017 року (а.с.139 том 1).
Оскільки ОСОБА_5 у цій справі є третьою особою на стороні відповідача, але мала бути залучена як відповідач, бо є власником спірної земельної ділянки, тому вирішення цього позову може вплинути на її права та обов`язки. Однак до ОСОБА_5 позовні вимоги не пред`явлені, клопотань про її залучення до участі у справі як співвідповідача позивач не заявляв. Без залучення ОСОБА_5 , як власника спірної земельної ділянки, спір у цій справі не може бути вирішений судом апеляційної інстанції.
Тому у цій справі позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку пред`явлені за неналежного суб`єктного складу відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у позові. 
При цьому суд апеляційної інстанції не дає оцінку обставинам справи.
Суд першої інстанції на зазначені вимоги закону та судової практики його застосування уваги не звернув, у зв`язку з чим допустив порушення норм процесуального права, тому апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог з наведених підстав.
Слід зауважити, що суд помилково залучив ОСОБА_6 у якості співвідповідача (а.с.168 том 1), оскільки у її власності земельна ділянка не перебуває і спір між нею та позивачем відсутній. ОСОБА_6 може бути у цьому спорі третьою особою (як зазначено у протоколах судових засідань суду першої інстанції) на стороні відповідача, оскільки рішення суду може стосуватися її прав та інтересів, але помилка у статусі ОСОБА_6 немає значення у цьому спорі. Суттєвою помилкою є те, що невірно визначений статус ОСОБА_5 , яка має бути відповідачем як останній власник спірної земельної ділянки, оскільки рішення у справі стосується безпосередньо її інтересів. Цю помилку суд апеляційної інстанції виправити не може, оскільки не наділений повноваженнями на залучення співвідповідачів у спорах. 
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2025 року.
Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку,
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач                                                        Максюта І.О.
Судді:                                                                 Василишин Л.В. 
Мальцева Є.Є.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2025 року.