Справа №478/1453/25 
пров. №2/478/76/2026 
З а о ч н е р і ш е н н я 
І м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2026 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді Сябренко І.П.
за участю: секретаря Поліщук С.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду с-ще Казанка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

08 грудня 2025 року позивач – Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (далі - АТ «СЕНС БАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява обґрунтована тим, що 15 жовтня 2021 року ОСОБА_1 через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank» звернулась до АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК», з метою отримання банківських послуг відповідно до Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». 15 жовтня 2021 року підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501371841 ОСОБА_1 запропонував Банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту. 15 жовтня 2021 року шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501371841 Банк прийняв пропозицію ОСОБА_1 на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №501371841 від 15 жовтня 2021 року. У Додатку №1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. 
Таким чином, 15 жовтня 2021 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір із наступними основними умовами: тип кредиту «Кредит готівкою»; сума кредиту 30000 грн; процентна ставка 19.99% річних, тип ставки фіксована; строк кредиту 60 місяців; дата повернення кредиту 18 жовтня 2026 року. Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надавши позичальнику кредит відповідно до узгоджених умов. ОСОБА_1 порушив зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 48309 грн 66 коп., з яких 29705 грн 10 коп. - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 8523 грн 06 коп. - заборгованість за відсотками, 10081 грн 50 коп. – заборгованість за комісією.
З метою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу позичальника направлено досудові вимоги щодо виконання договірних зобов`язань. Дані вимоги залишено відповідачем без реагування.
12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.
Посилаючись на викладене, АТ «СЕНС БАНК» просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №501371841 від 15 жовтня 2021 року у розмірі 48309 грн 66 коп., яка складається з: 29705 грн 10 коп. – заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 8523 грн 06 коп. – заборгованості за відсотками; 10081 грн 50 коп. – заборгованості за комісією, судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 4392 грн 31 коп. та витрат пов`язаних зі сплатою судового збору, у розмірі 2422 грн 40 коп. 
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача АТ «СЕНС БАНК» в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява в якій він просить справу розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.57), про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку.
Матеріалами справи встановлено, що 15 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг, підписавши Оферту на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501371841 з пропозицією Банку укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб (а.с.8 зворот - 9). 
15 жовтня 2021 року шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501371841 АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію ОСОБА_1 на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №501371841 від 15 жовтня 2021 року на наступних умовах: тип кредиту «Кредит готівкою»; сума кредиту 30000 грн; процентна ставка 19.99% річних, тип ставки фіксована; строк кредиту 60 міс.; дата повернення кредиту – 18 жовтня 2026 року. Комісійна винагорода за обслуговування (управління) кредиту 1.95% від суми кредиту (а.с.10-11).
У Додатку №1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с.11 зворот - 12). 
Також сторони підписали Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, в розділі 5 визначено порядок повернення кредиту: до 18 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 1379 грн 65 коп., загальна кількість платежів - 60 (а.с.8).
На підтвердження надання кредитних коштів, надано копію Меморіального ордеру №628082926 від 18 жовтня 2021 року про перерахування отримувачу ОСОБА_1 суми 30000 грн, призначення платежу надання кредиту за кредитним договором №501371841 від 15 жовтня 2021 року (а.с.13), а також виписку по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 15 жовтня 2021 року по 19 червня 2025 року (а.с.15-27).
Відповідно до довідки про ідентифікацію, виданої АТ «СЕНС БАНК», ОСОБА_1 отримав на зазначений ним номер мобільного телефону текстове повідомлення про умови кредитування, обрані ним, та одноразовий ідентифікатор, яким необхідно було підписати оферту за для укладення угоди та отримання ним кредитних коштів. Підписання угоди №501371841 про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», позичальником здійснено ОТП-паролем – аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора (комбінація цифр у вигляді смс-коду) (а.с.14).
12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 19 червня 2025 року у відповідача ОСОБА_1 існує заборгованість за Кредитним договором №501371841 від 15 жовтня 2021 року, що становить 48309 грн 66 коп., з яких: 29705 грн 10 коп. - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 8523 грн 06 коп. - заборгованість за відсотками, 10081 грн 50 коп. – заборгованість за комісією, яка до цього часу не погашена (а.с.28-29).
24 березня 2025 року АТ «СЕНС БАНК» на адресу ОСОБА_1 , було направило досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, а саме: погашення заборгованості у розмірі 48309 грн 66 коп. (а.с.30).
Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.
Згідно положень ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України).
Відповідно ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч.1 ст.640 ЦК України).
Статтею 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.
Відповідно до ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами
Статтею ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним зі видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Згідно ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ч.ч.1-3 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування н може ґрунтуватися на припущеннях.
Положеннями ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких встановлено дійсні обставини справи.
Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Заявляючи позовні вимоги, АТ «СЕНС БАНК» посилається на те, що 15 жовтня 2021 року між АТ «Альфа-Банк», найменування якого змінено на АТ «СЕНС БАНК», та ОСОБА_1 було укладено Угоду про надання споживчого кредиту №501371841 шляхом акцептування Банком пропозиції ОСОБА_1 на укладання вказаної угоди.
На підтвердження обставин укладення Кредитного договору позивач АТ «СЕНС БАНК» надав копії оферти та акцепту пропозиції на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №501371841 від 15 жовтня 2021 року, Графік платежів та Паспорт споживчого кредиту, які підписані Банком та ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості по кредиту, копію вимоги про усунення порушень.
Також, до позовної заяви АТ «СЕНС БАНК» надало виписку по рахунку ОСОБА_1 за період із 15.10.2021 року по 19.06.2025 року, з якої вбачається надання відповідачу кредитних коштів на картковий рахунок, факт користування ними, рух коштів по рахунку та наявність заборгованості.
При цьому, виписка з рахунку є первинним бухгалтерським документом відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанови від 23.09.2019 року у справі №910/10254/18, від 19.02.2020 року у справі №910/16143/18, від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 21.09.2022 року у справі №381/1647/21, від 07.12.2022 року у справі №298/825/15-ц).
Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Отже, своїм підписом, ОСОБА_1 підтвердив інформацію надану ним Банку як достовірну.
Підписавши матеріали кредитної справи відповідач підтвердив, що ним укладено кредитний договір та погоджено всі істотні умови кредитування, у зв`язку із чим, сторони зобов`язались виконувати їх належним чином.
Суд зауважує, що підписання відповідачем ОСОБА_1 оферти, а Банком акцепту, Кредитний договір між сторонами не був би укладеним.
Згідно наданого АТ «СЕНС БАНК» розрахунку станом на 19 червня 2025 року ОСОБА_1 має заборгованість за Кредитним договором №501371841 від 15 жовтня 2021 року, у загальному розмірі 48309 грн 66 коп., яка складається з: 29705 грн 10 коп. – заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 8523 грн 06 коп. - заборгованості за відсотками, 10081 грн 50 коп. – заборгованості за комісією. 
В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували надані позивачем розрахунки заборгованості та виписку з рахунку відповідача.
Підписавши матеріали кредитної справи відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що ним укладено кредитний договір та погоджено всі істотні умови кредитування, у зв`язку із чим, сторони зобов`язались виконувати їх належним чином.
Також, суд констатує, що на момент укладання спірного кредитного договору ОСОБА_1 не звертався до Банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим висловивши згоду з усіма його умовами та не подавав до банку звернень щодо роз`яснення його умов.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором №501371841 від 15 жовтня 2021 року належним чином не виконав, у результаті чого утворилась заборгованість.
Щодо нарахованої позивачем комісії за Кредитним договором №501371841 від 15 жовтня 2021 року в розмірі 10081 грн 50 коп., суд зазначає наступне.
Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення ч.ч.1, 2 та 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
За додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності) сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі №461/2857/20.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч.1 та ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України).
Як встановлено з матеріалів справи, Пунктом 1(б) укладеного сторонами Кредитного договору №501371841 від 15 жовтня 2021 року встановлено комісійну винагороду за обслуговування (управління) кредиту в розмірі 1.95% від суми кредиту, а відповідно до Паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем, в розділі 4 «Інформація щодо орієнтовної реалізації річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача» встановлено, що розмір платежу за супровідні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору, складає 585 грн.
Отже, пунктом 1(б) укладеного сторонами Кредитного договору позичальнику встановлено комісійну винагороду за обслуговування (управління) кредиту без уточнення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту.
Разом з тим у Кредитному договорі Банком не конкретизовано перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування (управління) кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
Ураховуючи те, що АТ «СЕНС БАНК» не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
Враховуючи викладене вимога позивача АТ «СЕНС БАНК» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 10081 грн 50 коп., які нараховані як заборгованість по комісії за обслуговування кредиту, є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.
Згідно зі ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.
Частиною 1 ст.534 ЦК України врегульовано черговість погашення вимог за грошовими зобов`язаннями, зокрема:
У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:
1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;
2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;
3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Оскільки за розрахунком заборгованості відповідачем ОСОБА_1 26 жовтня 2021 року було сплачено комісію за обслуговування кредиту у розмірі 585 грн, а тому враховуючи положення ст. 216 ЦК України, 534 ЦК України, наведена сума підлягає врахуванню при визначенні загальної суми заборгованості за відсотками, яка буде складати 7938 грн 06 коп. (заявлена Банком заборгованість за відсотками у розмірі 8523 грн 06 коп. - сплачена відповідачем комісія у розмірі 585 грн).
За таких обставин, суд приходе висновку про те, що з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ «СЕНС БАНК», заборгованість за Кредитним договором №501371841 від 15 жовтня 2021 року у розмірі 37643 грн 16 коп., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 29705 грн 10 коп.; заборгованості за відсотками – 7938 грн 06 коп.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне.
В силу вимог п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, між АТ «СЕНС БАНК» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», в особі керуючого партнера Лойфера А.Е., укладено Договір про надання послуг №1006 від 28 січня 2025 року, згідно умов якого Замовник замовляє, а Виконавець зобов`язується надати Послуги, які полягають у здійснені від імені та в інтересах Замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення Заборгованості з Боржників Замовника, які виникли внаслідок невиконання/неналежного виконання такими Боржниками кредитних договорів, договорів позики, інших угод, які не забезпечені заставою та/або спонуканню їх до погашення такої Заборгованості, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі Послуги (п.1.1. Договору) (а.с.37-40). 
Пунктом 3.1 Договору визначено, що за надання Послуг, що полягають у вчиненні Виконавцем дій, передбачених п.1.1.1 та п.1.1.2 цього Договору, Замовних сплачує на користь Виконавця винагороду (гонорар) у нижченаведеному розмірі: - за підготовку і подання позовної заяви до суду – 375 грн; - за отримання рішення суду – 225 грн; - комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь Замовника – 7,85%.
Беручи до уваги те, що розмір понесених АТ «СЕНС БАНК» витрат на професійну правничу допомогу підтверджений належними та допустимими доказами, відсутність клопотання відповідача про зменшення таких витрат, виходячи з критеріїв їх реальності та співмірності із складністю справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ «СЕНС БАНК» витрат на професійну правничу допомогу.
Частиною ч.1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що суд задовольнив позовні вимоги позивача АТ «СЕНС БАНК» на 77,92%, тому він має право на відшкодування з відповідача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 77,92%, а саме в сумі 3422 грн 49 коп.
Оскільки, позовна заява подана АТ «СЕНС БАНК» до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», тому у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» застосовується понижуючий коефіцієнт для обчислення судового збору.
При звернені до суду АТ «СЕНС БАНК» було сплачено 2422 грн 40 коп. судового збору, що підтверджується меморіальним ордером №897648 від 07 жовтня 2025 року (а.с.1).
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1887 грн 53 коп. (37643 грн 16 коп. х 100 : 48309 грн 66 коп. = 77,92%, 2422 грн 40 коп. х 77,92% = 1887 грн 53 коп.).
Керуючись ст.ст.13, 259, 263-265, 279, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. №100, Код ЄДРПОУ 23494714) в рахунок відшкодування заборгованості за Кредитним договором №501371841 від 15 жовтня 2021 року 37643 (тридцять сім тисяч шістсот сорок три) грн 16 коп., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 29705 грн 10 коп.; заборгованості за відсотками – 7938 грн 06 коп.
В останній частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» судові витрати, які складаються із витрат на правничу допомогу, у розмірі 3422 грн 49 коп. та витрат пов`язаних зі сплатою судового збору, у розмірі 1887 грн 53 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. 
Копію судового рішення надіслати відповідачу ОСОБА_1 протягом двох днів з дня його складення рекомендованим листом із повідомленням про вручення.
Повний текст заочного рішення складено 15.01.2026 року.

Суддя І.П. Сябренко