УХВАЛА

10 грудня 2025 року 
м. Київ
справа №320/20289/23
адміністративне провадження № К/990/48153/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2025 у справі № 320/20289/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГМАІНЖИНІРИНГ» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
21.11.2025 до суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві (далі - скаржник, ГУ ДПС), направлена до суду через підсистему «Електронний суд» 21.11.2025.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, колегія суддів виходить з такого.
Київський окружний адміністративний суд рішенням від 11.11.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2025, позов задовольнив повністю. Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 19.01.2023 № 00054420702, № 00054450702.
Суди встановили, що висновки документальної планової перевірки, відображені в акті перевірки від 26.03.2021 № 23528/26-15-07-02-03-17/39297237, стали підставою для подання ТОВ «СІГМАІНЖИНІРИНГ» відповідних заперечень, за результатом розгляду яких була призначена документальна позапланова перевірка, висновки якої слугували прийняттю контролюючим органом оспорюваних у даній справі податкових повідомлень-рішень. Водночас, призначення і проведення документальної планової перевірки на підставі наказу від 15 лютого 2021 року є протиправним, оскільки означений наказ видано на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» (далі - Постанова КМУ № 89), в той час як був чинним і незміненим пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК України), яким введено мораторій на проведення відповідної документальної перевірки. Враховуючи викладене, суди виснували, що визнання перевірки незаконною унеможливлює настання правових наслідків, а будь-яка подальша позапланова перевірка повинна базуватися на окремих, законних підставах.
Суди дійшли висновку, що встановлена судом протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень. При цьому посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Обґрунтовуючи свої висновки, суди послалися на висновки Верховного Суду, викладені у постановах: від 01.09.2022 у справі № 640/16093/21, від 12.10.2022 у справі № 160/24072/21, від 28.10.2022 у справі 600/1741/21-а, від 21.12.2022 у справі № 160/14976/21, від 22.02.2022 у справі № 420/12859/21, від 17.05.2022 у справі № 520/592/21, від 15.04.2022 у справі № 160/5267/21, від 27.04.2022 у справі № 140/1846/21, від 06.07.2022 у справі № 360/1182/21, від 06.12.2023 у справі № 480/6598/22, від 14.12.2023 у справі 520/20064/21, від 04.012024 у справі № 440/7730/22 (у питанні застосування пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України і Постанови КМУ № 89); від 24.05.2023 у справі № 140/607/22 (Постанова КМУ № 89 прийнята не на підставі та не на виконання ПК України та законів з питань митної справи, у зв`язку з чим не може вважатися складовою податкового законодавства, а тому не підлягає застосуванню у питаннях, пов`язаних з оподаткуванням); від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18 (встановлена під час судового розгляду протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою для скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень). Також суди врахували висновки, викладені Верховним Судом у постановах від  08.11.2023 у справі № 2а-7192/12/2670, від 06.12.2023 у справі № 480/6598/22, відповідно до яких самостійне застосування судом для прийнятті рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
У касаційній скарзі ГУ ДПС із посиланням на пункти 1 і 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вважає, що суди порушили вимоги принципу диспозитивності і не врахували висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах: від 06.03.2019 у справі № 571/1306/16-ц, від 29.05.2019 у справі № 2-3632/11, від 15.07.2019 у справі № 235/499/17, від 17.07.2019 у справі № 523/3612/16-ц, від 24.07.2019 у справі № 760/23795/14-ц, від 25.09.2019 у справі № 642/6518/16-ц, від 30.10.2019 у справі № 390/131/18, від 06.11.2019 у справах № 464/4574/15-ц, № 756/17180/14-ц, від 13.11.2019 у справі № 697/2368/15-ц, від 04.12.2019 у справі № 635/8395/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 686/24003/18, від 01.07.2020 у справі № 287/575/16-ц, від 19.08.2020 у справі № 287/587/16-ц. Скаржник наполягає, що суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Також ГУ ДПС, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вважає відсутнім висновок Верховного Суду щодо того, чи може слугувати підставою для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, винесених за результатами документальної позапланової перевірки, неправомірність проведення контролюючим органом документальної планової перевірки, у зв`язку з незгодою позивача з висновками акта якої було призначено документальну позапланову перевірку, за результатами якої і було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Перевіряючи такі доводи, колегія суддів встановила, що Верховний Суд, зокрема, але не виключно, у постановах від 22.02.2022 у справі № 420/12859/21, від 15.04.2022 у справі №     160/5267/21, від 27.04.2022 у справі № 140/1846/21, від 17.05.2022 у справі №     520/592/21, від 06.07.2022 у справі № 360/1182/21, від 01.09.2022 у справі №     640/16093/21, від 12.10.2022 у справі № 160/24072/21, від 28.10.2022 у справі №     600/1741/21-а, від 28.12.2022 у справі № 160/14248/21, від 28.12.2022 у справі №     420/22374/21, від 23.02.2023 у справі № 160/20112/21, від 23.02.2023 у справі №     600/1402/22-а тощо, виклав правову позицію про те, що мораторій на проведення податкових перевірок на період карантину прямо закріплений пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України (в редакції на момент винесення спірного наказу) та вказана норма в частині обмежень на проведення перевірок, була чинною, її дія не зупинялась. Виходячи зі змісту пункту 2.1 статті 2 ПК України, зміна приписів Податкового кодексу України здійснюється виключно законами про внесення змін до Кодексу, відповідно зміна строків дії мораторію може бути здійснена виключно шляхом прямого внесення змін до ПК України. Верховний Суд дійшов висновку, що за наявності суперечливих правил і положень щодо дії мораторію на проведення перевірок, які містяться у ПК України і в постанові Кабінету Міністрів України - застосуванню підлягають положення і правила саме ПК України. Отже, проведення перевірки на підставі Постанови КМУ № 89 (в умовах чинності пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України) є протиправним і тягне за собою наслідки у вигляді скасування прийнятих за результатами такої перевірки податкових повідомлень-рішень.
Таким чином, висновки судів у справі, у якій подано касаційну скаргу, в частині застосування норм пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України та Постанови КМУ № 89 відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у подібних правовідносинах.
Слід зазначити, що у постанові від 28.12.2022 у справі № 420/22374/21 Верховний Суд вказував, що постанова від 08.09.2021 у справі №816/228/17 Великої Палати Верховного Суду не містить визначення конкретних критеріїв, за яких допущені контролюючим органом процедурні порушення є такими, що впливають або об`єктивно можуть впливати на висновки, здійснені за наслідками перевірки. Відповідно, оцінка заявлених (виявлених) процедурних порушень здійснюється судом в кожній конкретній справі.
У постановах від 28.12.2022 у справі №160/14248/21, від 28.12.2022 у справі №420/22374/21 Верховний Суд також зазначав про застосовність у таких правовідносинах висновку Верховного Суду, викладених у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18, ухваленої складом судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, відповідно до якого контролюючі органи та їх посадові особи при виконанні владних повноважень, у тому числі при прийнятті наказів та проведенні перевірок, зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України, та не допускати згідно зі статтею 21 ПК України порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій. Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.
У розвиток зазначеного правового підходу до оцінки виявленого порушення щодо підстави для проведення перевірки Верховний Суд висловив позицію, що перевірка під час дії мораторію, встановленого пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, є такою, що не породжує правових наслідків, оскільки така перевірка не повинна була відбутися в силу закону.
Враховуючи викладене, незмістовними є доводи скаржника в частині наслідків прийняття податкових повідомлень-рішень на підставі акта документальної позапланової перевірки, яка, в свою чергу, була призначена на підставі підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 ПК України з огляду на подання платником податків заперечень на акт документальної планової перевірки, яка була проведена під час дії мораторію, встановленого пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.
Таким чином, встановивши, що вид призначеної відносно позивача перевірки підпадає під дію мораторію, встановленого пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, суди дійшли правильного висновку, що допущене контролюючим органом порушення процедури призначення перевірки тягне за собою скасування податкових повідомлень-рішень без надання правової оцінки висновкам по суті виявлених порушень.
Посилання ГУ ДПС на постанови Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 571/1306/16-ц, від 29.05.2019 у справі № 2-3632/11, від 15.07.2019 у справі № 235/499/17, від 17.07.2019 у справі № 523/3612/16-ц, від 24.07.2019 у справі № 760/23795/14-ц, від 25.09.2019 у справі № 642/6518/16-ц, від 30.10.2019 у справі № 390/131/18, від 06.11.2019 у справах № 464/4574/15-ц, № 756/17180/14-ц, від 13.11.2019 у справі № 697/2368/15-ц, від 04.12.2019 у справі № 635/8395/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 686/24003/18, від 01.07.2020 у справі № 287/575/16-ц, від 19.08.2020 у справі № 287/587/16-ц не містять достатніх обґрунтувань, а висновки, викладені в такій постанові не є дотичними до справи, у якій подано касаційну скаргу.
Наведені скаржником справи вирішувалися за правилами цивільного судочинства. Водночас Цивільний процесуальний кодекс та Кодекс адміністративного судочинства України мають певні відмінні особливості, які, зокрема, обумовленні відсутністю в цивільному процесі, на відміну від адміністративного, принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі.
У постановах від 08.11.2023 у справі № 2а-7192/12/2670, від 06.12.2023 у справі № 480/6598/22 Верховний Суд вказував, що Велика Палата Верховного Суду висловила та послідовно застосовує позицію, за змістом якої повноваження органів влади, є законодавчо визначеними, а суд діє згідно з презумпцією "Jura novit curia" ("суд знає закони") (пункти 84, 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, провадження №12-161гс19).
Верховний Суд у вказаних вище постановах зазначив, що підставу позову становлять обставини, якими Позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими Позивач обґрунтовує свої вимоги. Водночас не вважаються зміною підстав позову: доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин; зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, застосувавши норму матеріального права, яка підлягала застосуванню у спірних правовідносинах. 
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Отже, колегія суддів вважає, що доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі не є достатніми для відкриття касаційного провадження у справі на підставі пунктів 1 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Висновки суду апеляційної інстанції відповідають висновкам Верховного Суду, постанови про відступлення від яких немає, і колегія суддів не вважає за необхідне відступити від таких у цій справі, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження належить відмовити.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2025 у справі № 320/20289/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГМАІНЖИНІРИНГ» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Копію цієї ухвали суду надіслати особі, яка подала касаційну скаргу, у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          М. М. Яковенко

Судді                                                                                                              І. В. Дашутін

                                                                                                              О. О. Шишов