ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 686/31012/20
провадження № 61-5999св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Литвиненко І. В.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Люкс-Рейзен», Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності», правонаступником якого є Державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, яке реорганізоване в Міністерство економіки України,
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 
від 26 вересня 2022 року у складі судді Палінчака О. М., додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 
2022 року у складі судді Палінчака О. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 січня 2023 року у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Костенка А. М., Спірідонової Т. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс-Рейзен», Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс-Рейзен» (далі - ТОВ «Люкс-Рейзен»), Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (далі - ДП «Український інститут інтелектуальної власності»), Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (яке реорганізоване в Міністерство економіки України) в якому просив: 
- визнати недійсним договір про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг згідно із свідоцтвом України № НОМЕР_1 , який укладений між ОСОБА_1 і ТОВ «Люкс-Рейзен» 04 квітня 2018 року; 
- скасувати здійснену 25 червня 2018 року в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг за № НОМЕР_2 реєстрацію договору про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг згідно із свідоцтвом України № НОМЕР_1 , який укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Люкс-Рейзен» 04 квітня 2018 року; 
- скасувати рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі від 08 червня 
2018 року про передачу права власності на знак для послуг класу 39, на які зареєстрований знак на підставі свідоцтва України № НОМЕР_1 , від ОСОБА_1 на користь ТОВ «Люкс-Рейзен»; 
- зобов`язати ДП «Український інститут інтелектуальної власності» внести відомості до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки, ведення якого здійснюється в електронній формі, стосовно свідоцтва України № НОМЕР_1 , поновивши право власності на торговельну марку на підставі вказаного свідоцтва за 
ОСОБА_1 , здійснивши публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».
Позов мотивований тим, що позивач згідно із свідоцтвом України № НОМЕР_1 є власником торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_2», що є комбінацією позначень у вигляді слів «ІНФОРМАЦІЯ_2», графічного зображення півмісяця, направленого вліво навколо слова «reisen» з правої сторони та трьох п`ятикутних зірок різного розміру, які розміщенні біля верхньої частини півмісяця над словом «reisen». 
Позначення торговельної марки виконано у чорному, синьому та блакитному кольорах і зареєстровано для таких послуг класу 39 МКТП: автобусне перевезення; автомобільне перевезення; доставляння товарів; зберігання товарів; інформування щодо перевезення; пасажирське перевезення; посередницькі послуги у перевезенні; послуги таксі; прокат автомобілів; прокат автобусів далекого прямування; супроводжування подорожуючих.
З відомостей, які розміщені у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, позивач дізнався про те, що власником торговельної марки на підставі свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 зареєстроване ТОВ «Люкс-Рейзен».
Відповідно до умов договору про передання виключних майнових прав ОСОБА_1 передав на користь ТОВ «Люкс-Рейзен» виключні майнові права на знак для товарів і послуг, що посвідчуються свідоцтвом на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 , перелік послуг (товарів) згідно із «Кл. 39 МКТП 11-2018»: автобусне перевезення; автомобільне перевезення; доставляння товарів; зберігання товарів; інформування щодо перевезення; пасажирське перевезення; посередницькі послуги у перевезенні; послуги таксі; прокат автомобілів; прокат автобусів далекого прямування; супроводжування подорожуючих.
Проте, позивач жодних документів, пов`язаних зі зміною власника торговельної марки на підставі свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 не підписував, повноважень на підписання таких документів іншим особам не надавав, не формував власного волевиявлення на укладення такого правочину.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 26 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовив.
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області додатковим рішенням 
від 01 листопада 2022 року заяву представника відповідача ТОВ «Люкс-Рейзен» про стягнення судових витрат задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на корить ТОВ «Люкс-Рейзен» судові витрати у сумі 28 580,50 грн. У задоволенні іншої частини вимог заяви представника відповідача ТОВ «Люкс-Рейзен» відмовив.
Хмельницький апеляційний суд постановою від 26 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2022 року залишив без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2022 року без змін.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2022 року задовольнив частково, додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Люкс-Рейзен» судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 
20 000 грн скасував.
Заяву ТОВ «Люкс-Рейзен» в частині відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 грн залишив без розгляду.
В іншій частині додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2022 року залишив без змін.
Короткий зміст судових рішень суду касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 15 березня 2023 року заяву ДП «Український інститут інтелектуальної власності» про заміну сторони задовольнив.
Залучив до участі у справі № 686/31012/20 правонаступника відповідача ДП «Український інститут інтелектуальної власності» - Державну організацію «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій».
Закрив касаційне провадження у справі № 686/31012/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2022 року, додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 
від 01 листопада 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду 
від 26 січня 2023 року.
Ухвала касаційного суду мотивована тим, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховний Суд встановив, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду: від 13 липня 2022 року у справі № 694/92/20; 
від 28 грудня 2022 року у справі № 127/33311/18; від 22 травня 2018 року у справі 
№ 910/12258/17; від 11 червня 2018 року у справі № 916/613/17, та на які посилався заявник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, а тому суд касаційної інстанції закрив касаційне провадження.
Верховний Суд ухвалою від 27 березня 2024 року закрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2022 року, додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 січня 2023 року у цій справі.
Відмовив у задоволенні клопотання Міністерства економіки України про заміну відповідача.
Суд касаційної інстанції мотивував ухвалу тим, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 сформулювала правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, то касаційне провадження у справі належить закрити. 
Колегія суддів вважала, що вказана правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, які виникли під час розгляду цієї касаційної скарги, а тому у зв?язку з прийняттям ухвали Верховного Суду від 15 березня 2023 року про закриття касаційного провадження у справі вважала, що є підстави для застосування статті 394 ЦПК України.
Крім того суд вказував, що оскільки Міністерство економіки України не надало доказів того, що ДО «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» є його правонаступником; ДО «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» ухвалою Верховного Суду від 15 березня 
2023 року залучено до участі у справі № 686/31012/20 як правонаступник ДП «Український інститут інтелектуальної власності», то підстав для заміни сторони у справі немає.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2022 року, додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 січня 2023 року в якій просить скасувати оскаржені судові рішення в частині відмови у задоволенні позовної заяви про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Додаткове рішення в частині задоволення заяви ТОВ «Люкс-Рейзен» скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у означеній частині вимог відмовити.
Заявник зазначає, що під час ухвалення оскаржених рішень суд першої та апеляційної інстанцій не врахували правових позицій Верховного Суду, які викладені у постановах від 13 липня 2022 року у справі № 694/92/20, від 28 грудня 2022 року у справі 
№ 127/33311/18, від 29 січня 2020 року у справі № 757/28389/15-ц, від 11 червня 
2020 року у справі № 761/26618/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі 
№ 910/12258/17, від 11 червня 2018 року у справі № 916/613/17.
Касаційна скарга мотивована також тим, що суди не надали належної уваги тій обставині, відповідно до якої позивач жодних документів, пов`язаних із зміною власника торгівельної марки на підставі свідоцтва України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_1 не підписував, не надавав повноважень на підписання таких документів від його імені та не формував власного волевиявлення на укладення такого правочину. Факт непідписання договору про передачу виключних майнових прав на знак для товарів та послуг підтверджений експертним висновком.
Вказує, що висновки судів про відсутність підстав для задоволення позову помилкові, адже волевиявлення у позивача на укладення договору було відсутнє, а тому висновки судів про наявність його волевиявлення на укладення договору помилкові також. Про факт неправомірного використання печатки ФОП ОСОБА_1 позивачу стало відомо лише за наслідками ознайомлення із оспорюваним договором, а тому її відтиск на договорі не свідчить про волевиявлення на його укладення, оскільки факт підписання договору не підтверджується.
ОСОБА_1 також вказує, що з огляду на наявність правових підстав для визнання недійсним договору про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг від 04 квітня 2018 року, існує необхідність у відновленні стану, який існував до моменту укладення оспорюваного договору, шляхом задоволення похідних вимог.
У клопотанні, доданому до касаційної скарги заявник просив визнати строк, на подання касаційної скарги таким, що пропущений з поважних причин та поновити його.
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У поданому у червні 2024 року до Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу представник ДО «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» Фінагіна В. у задоволенні касаційної скарги просила відмовити? а оскаржені судові рішення залишити без змін.
Вважає, що аргументи касаційної скарги є необґрунтованими, оскільки під час розгляду справи суди правильно встановили характер правовідносин, які сформувались між сторонами, повно з`ясували всі фактичні обставини справи та надали їм належну оцінку. 
Вказує, що позивач не довів, що його волевиявлення на вчинення спірного правочину було відсутнє.
Узагальнений зміст клопотання ТОВ «Люкс-Рейзен» 
У поданому у січні 2025 року до Верховного Суду клопотанні представник ТОВ «Люкс-Рейзен» керівник - Дуда В. І. просив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 закрити.
Клопотання мотивоване тим, що Верховний Суд у цій справі 15 березня 2023 року та 27 березня 2024 року вже постановляв ухвали, яким закривав касаційне провадження у справі, а тому є підстави для застосування приписів статті 394 ЦПК України для закриття касаційного провадження у справі, як помилково відкритого.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 14 травня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу з місцевого суду.
26 червня 2024 року справа № 686/31012/20 надійшла до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 30 квітня 2025 року справу призначив до розгляду колегією у складі п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
Суди встановили, що відповідно до свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 , зареєстрованого в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 25 березня 2016 року, ОСОБА_1 належить торговельна марка «ІНФОРМАЦІЯ_2», яка являє собою комбінацію позначень у вигляді слів «ІНФОРМАЦІЯ_2», графічного зображення півмісяця, направленого вліво навколо слова «reisen» з правої сторони та трьох п`ятикутних зірок різного розміру, які розміщенні біля верхньої частини півмісяця над словом «reisen». Позначення торговельної марки виконане у чорному, синьому та блакитному й зареєстроване для таких послуг класу 39 МКТП: автобусне перевезення; автомобільне перевезення; доставляння товарів; зберігання товарів; інформування щодо перевезення; пасажирське перевезення; посередницькі послуги у перевезенні; послуги таксі; прокат автомобілів; прокат автобусів далекого прямування; супроводжування подорожуючих.
04 квітня 2018 року був укладений договір про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг, згідно з яким відчужувач - 
ОСОБА_1 , якому належать виключні майнові права інтелектуальної власності (право власності) на знак для товарів і послуг, що посвідчуються свідоцтвом на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 , перелік послуг (товарів) згідно «Кл.39 МКТП 11-2018», передав набувачу - ТОВ «Люкс-Рейзен» у повному обсязі всі виключні майнові права, що випливають із свідоцтва на вказаний знак, а набувач прийняв всі виключні майнові права на знак у повному обсязі від відчужувача в порядку, передбаченому цим договором.
Згідно зі змісту рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 
від 08 червня 2018 року, реєстраційний номер 23479, Мінекономрозвитку розглянуло заяву правонаступника власника свідоцтва ТОВ «Люкс-Рейзен» про публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність» та внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу права власності на знак і прийняло рішення опублікувати в офіційному бюлетені «Промислова власність» та внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про передачу права власності на знак, відповідно до яких право власності на знак для послуг класу 39, на які зареєстрований знак, свідоцтво України № НОМЕР_1 , переданий власником свідоцтва ОСОБА_1 ТОВ «Люкс-Рейзен». Дата публікації та реєстрації 25 серпня 2018 року.
Відповідно до висновку експерта за результатами комплексної судової технічної та почеркознавчої експертизи від 01 квітня 2022 року № 6334/6335/6336/21-21, підписи від імені ОСОБА_1 у договорі про передання виключних майнових прав (прав власності) на знак для товарів і послуг згідно із свідоцтвом України № НОМЕР_1 , який укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Люкс-Рейзен» 04 квітня 2018 року, в графах «відчужувач», - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Відтиск печатки ФОП ОСОБА_1 у наданому на дослідження документі - договорі про передання виключних майнових прав (прав власності) на знак для товарів і послуг від 04 квітня 2018 року нанесені печаткою, вільні зразки якої надані для порівняльного дослідження отримані від Міністерства інфраструктури України.
Підписи від імені ОСОБА_1 у договорі про передання виключних майнових прав (прав власності) на знак для товарів і послуг згідно із свідоцтвом України № НОМЕР_1 , який укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Люкс-Рейзен» 04 квітня 2018 року, в графах «відчужувач», - виконані не тією особою, від імені якої вони зазначені.
Згідно зі змісту довідки Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08 травня 1998 року Кам`янець-Подільським МВ УМВС України в Хмельницькій області був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 з помилковим зазначенням прізвища « ОСОБА_3 ». 23 листопада 2008 року взамін вказаного паспорта Хмельницьким РВ УДМС України в Хмельницькій області було оформлено та видано ОСОБА_1 паспорт громадянина України № НОМЕР_4 із зазначенням прізвища « ОСОБА_4 ».
Суди встановили, що відповідно до змісту укладеного 04 квітня 2018 року договору, ОСОБА_1 , який також зареєстрований як фізична-особа підприємець, скріпив укладений між сторонами договір належною йому печаткою як суб`єкта господарювання.
Відповідно до пункту 8.2 спірного договору, він складений українською мовою у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами. Згідно з пунктом 8.4 договору всі додатки та доповнення до нього є його невід`ємною частиною.
04 квітня 2018 року на виконання оспорюваного договору, між сторонами був підписаний акт приймання-передачі, відповідно до якого відчужувач передав набувачеві електронний варіант знаку на цифровому носії; свідоцтво на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 , перелік послуг (товарів) згідно «Кл.39 МКТП 11-2018»: автобусне перевезення; автомобільне перевезення; доставляння товарів; зберігання товарів; інформування щодо перевезення; пасажирське перевезення; посередницькі послуги у перевезенні; послуги таксі; прокат автомобілів; прокат автобусів далекого прямування; супроводжування подорожуючих; а також усі додатки до них.
Відповідно до пункту 3 вказаного акта, він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками.
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.
За змістом частини першої статті 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 
2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.
За статтею 492 ЦК України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.
Згідно зі статтею 494 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку, яка має міжнародну реєстрацію або визнана в установленому законом порядку добре відомою, не вимагає засвідчення свідоцтвом.
За приписами статті 495 ЦК України, майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: 1) право на використання торговельної марки; 2) виключне право дозволяти використання торговельної марки; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення, породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Підставою недійсності правочину відповідно до частини першої статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Вказаний правовий висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Цивільні відносини ґрунтуються на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто дії учасників цих відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів інших суб`єктів цивільного права. Такі дії не можуть порушувати права та завдавати шкоди іншим особам.
Відповідно до статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 218 ЦК України регламентовано, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями частини першої статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Частиною першою статті 20 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» визначено, що будь-яке посягання на права власника свідоцтва, передбачені статтею 16 цього Закону, в тому числі вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій, вважається порушенням прав власника свідоцтва, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України.
Глава 75 ЦК України регламентує порядок та способи розпорядження майновими правами інтелектуальної власності.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1107 ЦК України розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі таких договорів:
1) ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності;
2) ліцензійний договір;
3) договір про створення за замовленням і використання об`єкта права інтелектуальної власності;
4) договір про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності;
5) інший договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності.
Відповідно до положень Закону України від 23 березня 2017 року № 1982 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо використання печаток юридичними особами та фізичними особами-підприємцями» суб`єкт господарювання має право не використовувати у своїй діяльності печатки. Однак, якщо господарюючим суб`єктом прийнято рішення про застосування печатки в діяльності такої особи, то у випадку, якщо печатку було застосовано, то відповідний правочин не може бути визнаний судом, як такий, що здійснювався проти волі особи.
Суди встановили та вказували, що в обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 покликався на те, що оспорюваний ним договір про передання виключних майнових прав він не підписував, відповідної волі на укладення вказаного правочину він не виявляв.
Зі змісту укладеного 04 квітня 2018 року договору відомо, що ОСОБА_1 , який також зареєстрований як фізична-особа підприємець, скріпив укладений між сторонами договір належною йому печаткою як суб`єкта господарювання.
Відповідно до п. 8.2 спірного договору, його складено українською мовою в трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами. Згідно з п. 8.4 договору всі додатки та доповнення до нього є його невід`ємною частиною.
04 квітня 2018 року, на виконання оспорюваного договору, сторони підписали акт приймання-передачі, відповідно до якого відчужувач передав набувачеві електронний варіант знаку на цифровому носії; свідоцтво на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 , перелік послуг (товарів) згідно «Кл.39 МКТП 11-2018»: автобусне перевезення; автомобільне перевезення; доставляння товарів; зберігання товарів; інформування щодо перевезення; пасажирське перевезення; посередницькі послуги у перевезенні; послуги таксі; прокат автомобілів; прокат автобусів далекого прямування; супроводжування подорожуючих; а також усі додатки до них.
Відповідно до п. 3 вказаного акта, він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками.
Суди також вказали, що неналежність проставленого підпису та печатки у даному акті як частині спірного договору ОСОБА_1 , останнім не спростовано.
На оспорюваному договорі наявний відбиток печатки ФОП ОСОБА_5 . 
З долученого до справи експертного висновку відомо, що відтиск печатки ФОП ОСОБА_5 у наданому на дослідження документі - договорі про передання виключних майнових прав (прав власності) на знак для товарів і послуг від 04 квітня 2018 року нанесені печаткою, вільні зразки якої надані для порівняльного дослідження отримані від Міністерства інфраструктури України.
Доказів протиправності використання печатки чи доказів її втрати, звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, матеріали справи не містять.
Печатка належить до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин. На відповідні обставини щодо наявності печатки на оспорюваних правочинах звертав увагу Верховний Суд у постановах 
від 23 липня 2019 року та у справі № 918/780/18, від 16 березня 2023 року у справі 
№ 910/8155/20.
Таким чином, врахувавши наявність на оспорюваному договорі відтиску печатки позивача, а також вчинення на виконання спірного договору дій з фактичної передачі електронного варіанта знака на товари і послуги, колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що позивач не довів обставин щодо відсутності у нього волевиявлення на вчинення оспорюваного правочину.
Викладеним також спростовуються арґументи касаційної скарги про те, що суди не надали належної уваги тій обставині, відповідно до якої позивач жодних документів, пов`язаних із зміною власника не підписував, не надавав повноважень на підписання таких документів від його імені та не формував власного волевиявлення на укладення такого правочину.
Довід касаційної скарги про те, що під час ухвалення оскаржених рішень суд першої та апеляційної інстанцій не врахували правових позицій Верховного Суду, які викладені у постановах від 13 липня 2022 року у справі № 694/92/20, від 28 грудня 2022 року у справі № 127/33311/18, від 29 січня 2020 року у справі № 757/28389/15-ц, від 11 червня 2020 року у справі № 761/26618/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 910/12258/17, від 11 червня 2018 року у справі № 916/613/17 колегія суддів відхиляє, оскільки фактичні обставини справи, яка є предметом касаційного перегляду та фактичні обставини у наведених представником заявника справах не однакові.
Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанцій на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суди дотрималися принципу оцінки доказів, згідно з яким на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи суди аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд керується тим, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків судів, а за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися, висновки судів є законними та обґрунтованими, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду, додаткове рішення місцевого суду у нескасованій після апеляційного перегляду частині та постанову суду апеляційної інстанції без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Щодо клопотання ТОВ «Люкс-Рейзен» 
У поданому у січні 2025 року до Верховного Суду клопотанні представник ТОВ «Люкс-Рейзен» керівник - Дуда В. І. просив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 закрити. Клопотання мотивоване тим, що Верховний Суд у цій справі 15 березня 2023 року та 27 березня 2024 року вже постановляв ухвали, яким закривав касаційне провадження у справі, а тому є підстави для застосування приписів статті 394 ЦПК України для закриття касаційного провадження у справі, як помилково відкритого.
Враховуючи, що під час вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття касаційного провадження колегія суддів виходила із обґрунтованості наведених представником ОСОБА_1 доводів, а тому означене клопотання ТОВ «Люкс-Рейзен» задоволенню не підлягає, що також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 05 березня 2021 року у справі № 910/6673/19.
Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2022 року, додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2022 року, у нескасованій після апеляційного перегляду частині та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 січня 2023 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Литвиненко

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

Є. В. Петров

В. В. Сердюк