Провадження № 2/557/182/2026
Справа № 557/1804/25 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року селище Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі
головуючого судді Тишкуна П.В.
за участі секретаря судового засідання Гуменюк Н.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гоща в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В :
1. Суть спору.
ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 7525,00 грн. та судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 18.11.2024 року між сторонами укладено кредитний договір (оферти) №16.11.2024-100001780, за яким ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 2500 грн. строком на 155 дні. Свої зобов`язання за договором позивач виконав, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів відповідачу. Отримавши кредит, відповідач належним чином взяті по договору зобов`язання не виконував, порядку погашення кредиту не дотримувався, що призвело до утворення заборгованості. Невиконання відповідачем умов договору дає право позивачу стягнути з нього заборгованість за кредитом у судовому порядку.
12.01.2026 від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому в задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр», в частині стянення з нього процентів за користування кредитом, пені та неустойки, просив відмовити і визначити розмір заборгованості в межах фактично отриманої ним суми позики — 2500 грн.
Свою позицію обгрунтовує тим, що стягнення з нього процентів у розмірі 3100 грн. при фактичному розмірі кредиту 2500 грн. порушує принципи співрозмірності, добросовісності і перетворює їх на каральну санкцію, а не компенсаційну виплату. Вимога про стягнення з нього комісії за обслуговування кредиту не підлягає до задоволення, оскільки положення договору щодо такого обов`язку є нікчемними відповідно до норм ЗУ «Про споживче кредитування». Що стосується нарахованої позивачем пені (штрафу), то вважає їх безпідставними, оскільки згідно п.18 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України, в період дії воєнного, надзвичайного стану та у триденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, він звільняється від відповідальності визначеної ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені). 
15.01.2026 від представника позивача надійшла до суду відповідь на відзив, у якій він вказує на безпідставність тверджень відповідача у відзиві та зазначає, що укладення кредитного договору та перерахування коштів для відповідача на виконання умов договору підтверджено належними доказами. Щодо розміру заборгованості, то ТОВ «Споживчий центр» надано суду детальний розрахунок заборгованості за договором, який є належним доказом, як факту самої заборгованості, так і її розміру. При цьому відповідач, заперечуючи, зокрема розмір нарахованих процентів, не надав суду свого розрахунку заборгованості. Проценти нараховано у відповідності до вимог ЗУ «Про споживче кредитування», а саме п.5 ст.8, якою визначено, що максимальний їх розмір не може перевищувати 1%. Щодо посилання відповідача на неправомірність нарахування комісій, то своїм підписом у договорі, він підтвердив, що ознайомлений з усіма його умовами, в тому числі порядком повернення кредиту та сплати відсотків і інших платежів і погоджується з ними. Заперечення відповідача щодо нарахованої неустойки вважає безпідставними, з огляду на те, що Законом України №3498-ІХ від 22.11.2023 було внесено зміни до Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» на підставі яких за договорами укладеними з 24.01.2024 кредиторам дозволено нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань.
19.01.2026 від відповідача ОСОБА_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких він зазначає про невідповідність вимог позивача п.5 ст.8 ЗУ «Про Споживче кредитування», відповідно до якого загальні витрати споживача за договором не можуть перевищувати подвійний розмір суми отриманого кредиту. Щодо стягнення комісії вважає, що нарахована позивачем комісія є нічим іншим як прихованими процентами та є незаконною. Наполягає на визнанні незаконними нарахування процентів, комісій понад подвійний розмір кредиту, а також неустойки і в задоволенні позову в цій частині відмовити.
2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Гощанського районного Рівненської області від 23.10.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Протокольною ухвалою 10.12.2025 судове засідання відкладено за клопотанням відповідача.
Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися.
Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» в судове засідання не з`явився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання нез`явився. Про час і місце судового розгляду відповідач повідомлений належним чином. 
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, прийшов до наступних висновків.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.ст.4 ЦПК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
3. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Судом встановлено, що 18.11.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір (оферти) №16.11.2024-100001780, за яким ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 2500 грн. строком на 155 дні -до 21.04.2025 року.
Відповідно до п. 3.1 Договору, кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію, якщо вона передбачена договором.
Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача (п. 4.1 Договору).
Відповідно до п. 9.1. договору, у разі несплати Кредиту та/або Процентів та/або Комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню Кредиту та/ або Процентів та/або Комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених Договором. У разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми Кредиту та/або несплати нарахованих Процентів та/або Комісії до Позичальника може бути застосована неустойка згідно п.7.6. кредитного договору. 
Умовами договору передбачено, що за користування кредитом встановлюються процентна ставка в розмірі 0,5% за 1 один день користування кредитом, яка застосовується протягом періоду «Економ». 
Крім того, умовами договору передбачено сплату комісії, неустойки 37,50 грн., яка нараховується за кожен день невиконання/неналежнного виконання кожного окремого зобов`язання та нарахування процентів відповідно до ст.625 ЦК України (п.17, 18 договору).
Укладення договору підтверджується наявною у матеріалах справи копією пропозиції на укладення кредитного договору (оферта), копією заявки на укладення кредитного договору №16.11.2024-100001780, відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №16.11.2024-100001780 (кредитної лінії), які підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором.
З листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. №72-1610 від 16.10.2025 вбачається, що 18.11.2024 на картку номер НОМЕР_1 було перераховано кошти в сумі 2500 грн., призначення платежу-видача за договором кредиту №16.11.2024-100001780.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Споживчий центр» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 2500 грн., а відповідач отримав кредитні кошти у вказаному розмірі.
До позовної заяви долучено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , розмір якої складає 
7525 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2500 грн., по процентам в розмірі 3100 грн., по комісії 225 грн., по додатковій комісії 450 грн., по неустойці 1250 грн. У розрахунку зазначено, що проценти по кредиту нараховані за період з 18.11.2024 по 21.04.2025, тобто у межах строку кредитування.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість, яка на теперішній час не повернута і цим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) та Законом України «Про електрону комерцію».
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч. 1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Згідно з абз. 2 ч. 2 ст.639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положеннями ст.12 Закону України«Про електроннукомерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір заборгованості за кредитним договором №16.11.2024-100001780 становить 7525 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2500 грн., по процентам в розмірі 3100 грн., по комісії 225 грн., по додатковій комісії 450 грн., по неустойці 1250 грн.
За правилами статей 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Наданими позивачем доказами підтверджується укладення між сторонами кредитного договору у письмовій формі у вигляді окремого документа, підписаного обома сторонами в електронній формі, який містить усі істотні умови договору, зокрема, щодо сплати процентів за користування коштами. Позивачем також доведено, що перед укладенням вказаного договору відповідачу була надана передбачена законом інформація як споживачу у вигляді заявки.
Відповідач належним чином своїх зобов`язань за договором не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість. Доказів погашення відповідачем вказаної вище заборгованості матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано. 
Що стосується заперечень відповідача щодо розміру нарахованих відсотків за договором,то суд зазначає, що їх розмір та порядок сплати передбачено умовами укладеного між сторонами кредитного договору.
З договору вбачається, що розмір денної процентної ставки відповідає вимогам п. 5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якого максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % та такі нараховані позивачем у межах строку кредитування. 
Враховуючи те, що відповідач, будучи ознайомленим з умовами кредитування, уклавши кредитний договір не виконує його істотні умови щодо порядку та строків погашення кредиту, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» про стягнення суми кредиту та відсотків підлягають задоволенню в повному обсязі.
Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по комісії в розмірі 225 гривень та додаткової комісії у розмірі 450 грн., суд зазначає наступне.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Таким чином,Законом України «Про споживче кредитування»безпосередньо передбачено право позивача встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст.1та ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування»Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність,постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Судуу складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі №755/11636/21 (провадження№ 61-7098св22),від 08 лютого 2023року усправі №168/349/20 (провадження №61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі №755/9486/21 (провадження№ 61-5581св22).
Тобто, положення кредитного договору № 16.11.2024-100001780 від 18.11.2024 про сплату позичальником на користь позивача комісії, пов`язаної з наданням кредиту в розмірі 225 грн. та додаткової комісії у розмірі 450 грн. суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»і є нікчемними з моменту укладення цього правочину.
Що стосується заперечень відповідача щодо правомірності нарахування йому позивачем неустойки в розмірі 1250 грн. суд зазначає наступне.
Як зазначалось вище договором передбачено неустойку: 37,50 грн., яка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідач в особистому кабінеті на сайті ТзОВ «Споживчий центр» після ознайомлення з пропозицією (офертою) позичальника подав заявку на отримання кредиту, а згодом погодився з відповіддю (акцептом) про прийняття умов кредитного договору, тобто відбулося оформлення кредиту онлайн, що прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. ТзОВ «Споживчий центр» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор Е857, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов зазначеного вище кредитного договору. Послідовність дій сторін у цій справі під час укладення кредитного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі підтверджується складеним та підписаним структурним підрозділом ТзОВ «Споживчий центр» відповідно законодавства про електронну комерцію письмовим документом (роздрукований LOG FILE).

Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину. Правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемність) або він не визнаний судом недійсним.
Дійсно, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін доПодаткового кодексуУкраїни таінших законодавчихактів Українищодо діїнорм наперіод діївоєнного стану» «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Відповідним законом також доповнено «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про споживче кредитування п.6-1: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем».
Зазначений вище пункт Закону про споживче кредитування виключено Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року.
Натомість внесення змін чи виключення п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України не відбулося, тому в цій справі суд повинен дати мотивовану оцінку запереченням відповідача щодо правомірності нарахування йому ТзОВ «Споживчий центр» неустойки згідно з умовами кредитного договору між сторонами від 018.12.2024 №16.11-2024-100001780, адже будь-яка сума неустойки за договорами про споживчий кредит починаючи з 24.02.2022 і впродовж усього терміну дії воєнного стану, який досі триває, що є загальновідомою обставиною, яка не потребує окремого доказування, підлягає обов`язковому списанню кредитодавцем навіть за відсутності з даного приводу заяви позичальника.
Суд раніше вказував у цьому рішенні, що передбачений договором платіж як неустойка встановлений: у фіксованій сумі 37,50 грн.; нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання; нарахування відповідного платежу проводиться незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до приписів ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися в тому числі неустойкою, порукою, гарантією, завдатком, заставою, при триманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання (ст.549 ЦК України).
Відтак, неустойка (як родове поняття) може передбачатися законом чи договором у цивільних правовідносинах лише у вигляді штрафу або пені. І штраф, і пеня можуть нараховуватися винятково у відсотках від суми невиконаного, несвоєчасно виконаного чи простроченого зобов`язання. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання не може встановлюватися у фіксованій сумі за жодних обставин. Нарахування неустойки незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання є неможливим.
Передбачена кредитним договором між сторонами в цій справі неустойка не відповідає жодному з наведених вище критеріїв та не може за своєю правовою природою вважатися неустойкою. Однак ніщо не перешкоджає суду платіж, який явно помилково названий кредитодавцем неустойкою в тексті договору, вважати окремим видом забезпечення виконання зобов`язання, про який сторони дійшли згоди. Знову ж таки, враховуючи закріплений у ст.204 ЦК України принцип правомірності кожного (за винятком нікчемного) правочину, суд не вправі з власної ініціативи поставити під сумнів законність відповідного виду забезпечення виконання зобов`язання. Зустрічних вимог до суду про недійсність оспорюваних умов кредитного договору, які передбачають сплату позичальником ОСОБА_1 у фіксованій сумі (37,50 грн.) грошових коштів за кожен день у разі невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання відповідач у справі не заявив.
При цьому, в п.18 «Перехідних та прикінцевих положень» ЦК України без сумнівів йде мова про обов`язок кредитодавця (позикодавця) списати боржнику нараховану з 24.02.2022 та під час дії воєнного стану в України неустойку у вигляді штрафу чи пені, які передбачені укладеними договорами кредиту (позики) та відповідають вимогам ст. 549 ЦК України.
Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов висновку, що підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 6850 грн., з яких: 2500 грн., по процентам в розмірі 3100 грн., по неустойці 1250 грн. 
Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що позов ТОВ «Споживчий центр» задоволено частково (91%), стягненню з відповідача підлягає судовий збір у розмірі пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2204,38 грн. ( 2422,40х 91%:100).
Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №16.11.2024-100001780 від 18 листопада 2024 року у розмірі 6850 (шість тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір в сумі 2204 (дві тисячі двісті чотири) гривні 38 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Гощанським районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ 37356833).
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя         Тишкун П.В.