Справа № 502/2555/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2026 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
у складі:
головуючого судді Балан М. В.
за участю секретаря судового засідання Урсул Г.К.
розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 
до
Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області,
про 
встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності за спадкове майно.
В обгрунтовання позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача – ОСОБА_2 , який на день смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 . За життя спадкодавець заповітів на своє ім`я не складав.
Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, кадастровий номер: 5122310100:01:012:0041, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 086126, виданого 27.12.2004 року.
Після смерті спадкодавця належну йому майно успадкував позивач. Так, рішенням Кілійського районного суду Одеської області по справі № 502/930/24 від 16.07.2024 року, було встановлено факт прийняття спадщини за позивачем та визнано право власності за нею на житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0, 79 га.
Однак, до недавнього часу позивачу не було відомо про те, що спадкодавцю належав ще один будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який належав йому як власнику, відповідно до свідоцтва про право особистої власності № НОМЕР_1 від 07.07.1994 року та рішення Кілійського районного суду Одеської області від 20.02.1995 року, однак право власності на нього належним чином не було зареєстровано.
Після смерті ОСОБА_2 , спадкова справа не відкривалась, однак позивач фактично прийняла спадщину.
На підставі вищезазначеного, позивач просить суд:
- встановити факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 житлового будинку в АДРЕСА_1 .
- визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_3 , який складається з: літ «А» - житловий будинок (загальною площею – 81, 4 кв.м., житловою площею 39, 2 кв.м.), літ. «Б» - кухня, літ. «В» лазня, літ. «Г» - сарай, літ. «Д» - сарай, літ. «Ж» - вбиральня, № 1-5 – надвірні споруди, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилась.
Представник позивача ОСОБА_4 в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача – Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в підготовче судове засідання не з`явився, надав відзив в якому просив суд розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги визнав у повному обсязі. 
На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав в підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 200, 223, 247 ЦПК України.
Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 13.07.1971 року м. Кілія Кілійського р/б ЗАГС Одеської області вбачається, що ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , актовий запис № 217 від 13.07.1971 року.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 02.09.1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського району Одеської області вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано, про що 02.09.1994 року зроблено актовий запис № 163.
Шлюб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був зареєстрований 02.06.1990 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00038442221 від 09.02.2023 року.
Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 16.07.2024 року по справі № 502/930/24, позов задоволено, встановлено факт належності житлового будинку в АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та факт прийняття спадщини після смерті останнього - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , який складається з: літ. «А» - житловий будинок (загальна площа 68,7 кв. метра, житлова площа 22,7 кв. метра), літ. «Б» - кухня, літ. «В» - комора, літ. «Г» - вбиральня, №1-6- надвірні споруди, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Визнано право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області (кадастровий номер земельної ділянки 5122310100:01:012:0041), відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 086126, виданого 27 грудня 2004 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно Свідоцтва про право особистої власності на будівлю № НОМЕР_1 від 07.07.1994 року, виданого виконкомом Кілійської міської Ради вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .
Рішенням Кілійського районного суду від 20.02.1995 року, визнано ОСОБА_2 право власності на будинок АДРЕСА_3 . Зобов`язано виділити ОСОБА_6 вартість 1/6 частини будівлі.
Відповідно до Рішення Кілійської міської ради Одеської області від 25.11.2022 року № 1526/VIII/27, перейменовано АДРЕСА_1 на АДРЕСА_3 .
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 456943548 від 17.12.2025 року вбачається, що право власності за адресою: АДРЕСА_1 – не зареєстровано.
Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, складений Кілійським МБТІ вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_3 складається з: літ «А» - житловий будинок (загальною площею – 81, 4 кв.м., житловою площею 39, 2 кв.м.), літ. «Б» - кухня, літ. «В» лазня, літ. «Г» - сарай, літ. «Д» - сарай, літ. «Ж» - вбиральня, № 1-5 – надвірні споруди.
При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:
У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку,визначеному законом.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.
За приписами статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до п.п 4.20 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу, виданого з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього..
Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Судом встановлено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину у нотаріуса, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов – задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 328, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 259, 263-265, 280-282, 315 ЦПК України, суд, - 

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити повністю.
Встановити факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 житлового будинку в АДРЕСА_1 .
Визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_3 , який складається з: літ «А» - житловий будинок (загальною площею – 81, 4 кв.м., житловою площею 39, 2 кв.м.), літ. «Б» - кухня, літ. «В» лазня, літ. «Г» - сарай, літ. «Д» - сарай, літ. «Ж» - вбиральня, № 1-5 – надвірні споруди, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

  Суддя Кілійського районного суду  	  М. В. Балан