Справа №: 398/3694/25	

провадження №: 2/398/304/26
РІШЕННЯ
Іменем України 

"28" січня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Авраменка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,
позивача ОСОБА_1 та її представника – адвоката Шевченко Н.В.,
відповідача ОСОБА_2 та його представника – адвоката Дьорка А.М., 
представника Виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області – Ткаченко С.Ю.,
перекладачів жестової мови – Меткої О.М., Удодової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрія, в режимі відеконференції, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Бучанської міської ради Київської області, як орган опіки та піклування, Виконавчий комітет Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої на підставі ордеру діє адвокат Шевченко Н.В., звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 17.07.2014 року по травень 2021 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу у них народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2023 року шлюб був розірваний. В травні 2021 року відповідач виїхав з будинку та з того часу матеріально не допомагав в утриманні доньки, а тому за рішення суду від 17.04.2024 року з відповідача на корись позивача стягуються аліменти на утримання доньки. Не дивлячись на те, що з відповідача в примусовому порядку стягуються аліменти, відповідач всіляко намагається ухилятись від участі у повноцінному матеріальному забезпеченні доньки. Йому нічого невідомо про вподобання доньки, про її смаки, потреби дитини у забезпеченні харчуванням, одягом та іншим необхідним для дітей її віку. Відповідач додатково ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться життям, взагалі ніяк не спілкується з дитиною. Дитина повністю перебуває на утриманні позивача. В зв`язку з самоусуненням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, позивач просить позбавити останнього батьківських прав відносно доньки.
03.09.2025 року через систему «Електронний суд» представником відповідача – адвокатом Дьорком А.М. подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що ОСОБА_2 бажає спілкуватись з донькою, але позивач заблокувала засоби зв`язку. Він виявляє інтерес до життя доньки, має намір піклуватись про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, надавати їй доступ до культурних та інших духовних цінностей, але він не має можливості поїхати до дитини через свій незадовільний матеріальний стан. Він є особою з інвалідністю 3-ї групи з дитинства по слуху, а тому не має можливості працювати, бо в с. Косівка, де він проживає, відсутня робота для особи з його фізичними вадами. Він сплачує аліменти на утримання доньки. Додатково не має можливість допомагати матеріально, оскільки в зв`язку з захворюванням витрачає чимало коштів на лікування та медикаменти. Ті обставини, що позивач вказала в позові не є, відповідно до ст. 164 СК України, підставою для позбавлення відповідача батьківських обов`язків. ОСОБА_2 не притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. При винесенні висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав Виконавчий комітет Бучанської міської ради Київської області не цікавився думкою дитини, хоча він, як орган опіки та піклування, повинен діяти на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.
09.09.2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача – адвокат Шевченко Н.В. подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що наведені у відзиві аргументи є безпідставними, а обставини на які посилається відповідач, як на підставу заперечень проти позову, не підтверджені доказами. Починаючи з 2021 року відповідач жодного разу ні усно, ні письмово не спілкувався з дитиною, самоусунувся від виконання своїх обов`язків. Крім вродженої вади слуху відповідач інших захворювань не має, фізично абсолютно здоровий. У період з 2011-2022 роки відповідач працював та при працевлаштуванні, згідно вимог законодавства, особи з інвалідністю проходять індивідуальну програму реабілітації, за наслідками якої складається медична форма, тому надані відповідачем програми реабілітації не свідчать про проходження курсів лікування та оглядів лікарів, а лише підтверджують його працевлаштування. Позивач також має вади слуху і мови та є особою з інвалідністю 3-ї групи з дитинства, однак наявність вродженого захворювання не перешкоджає позивачу працювати та матеріально забезпечувати доньку. Також зазначає, що після подачі позову про позбавлення відповідача батьківських прав та його обізнаності про це, останній продовжив не виявляти зацікавленості в спілкуванні з донькою. Крім того, в зв`язку з тим, що відповідач зловживав та продовжує зловживати алкогольними напоями, веде асоціальний спосіб життя, це не сприяє формуванню у дитини образу зразкового батька.
29.09.2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача – адвокат Дьорко А.М. подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що посилання позивача на алкогольну залежність відповідача та ведення асоціального способу життя не підтверджено доказами та не відповідає дійсності. Також зазначив, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька, так і для дитини та може застосовуватись лише при наявності вини у діях відповідача. Однак відповідач не винен в тому, що саме позивач позбавляє його можливості спілкуватись з донькою, заблокувавши її засоби зв`язку з ним.
Представник третьої особи Виконавчого комітету Бучанської міської ради, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у їх відсутність.
Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено.
В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, з обставин викладених в позові. Додатково пояснила, що з відповідачем перебувала в шлюбі з 2014 року, який було розірвано в 2021 році. Від шлюбу мають малолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спочатку між дитиною та відповідачем були нормальні відносини, але коли дитина почала підростати, приблизно у віці 3 – 4-х років, стосунки між ними погіршились. Фактично з 2020 року у них були холодні відносини. Відповідач не приділяв достатньо уваги дитині, не гуляв з нею, відносини між батьком і донькою були прохолодні. Коли вони розійшлись в 2021 році, то спілкування трохи наладилось, але не надовго. Відповідач просто приходив до дитини, однак не проявляв достатньої уваги, не гуляв з нею, в зв`язку з чим донька також відмовлялась ходити на прогулянки з батьком. Дитина розповідала відповідачу про свої досягнення на гуртках, але він не реагував. Відповідач не прийшов на випускний дитини в дитячому садочку. Після розірвання шлюбу відносини між ними ще більше погіршились. Коли вони розривали шлюб в суді, то відповідач приїхав на розгляд справи, але не прийшов до них додому щоб поспілкуватись з донькою. Коли вона йому казала, що доньці необхідні додаткові кошти на гуртки, то відповідач говорив їй, щоб вона йшла та більше працювала для цього. Відповідач вітав доньку з днем народження на словах через мережу «Телеграм», алесам не приїздив. Дитини не пам`ятає батька, коли він скинув своє фото і вона показала ОСОБА_4 , то остання не впізнала батька. Відповідач за рішенням суду сплачує аліменти на утримання доньки, але іншої допомоги вона на дитину від нього не отримує. Зазначила, що її батько не виганяв відповідача та не забороняв йому приїздити до дитини. Коли у неї з відповідачем склались погані стосунки і вона запропонувала останньому роз`їхатись, щоб не травмувати психіку дитини, відповідач добровільно не бажав вирішити це питання, і тому вона попросила свого батька допомогти їй в цьому питанні. Її батько ніколи не заперечував проти того, щоб відповідач відвідував доньку, але відповідач провідував доньку декілька раз за весь цей час і не проявляв до неї інтересу. Позбавлення відповідача батьківських прав необхідно їй для того, щоб вона могла вільно возити дитину за кордон на змагання та відпочинок, оскільки для цього необхідний дозвіл обох батьків, а відповідач відмовляється його надавати, хоча вона до нього зверталась через мережу «Телеграм». Які у нього на це причини вона не знає, бо через погані відносини майже з ним вони не спілкуються. На цей час вона перебуває в шлюбі та її теперішній чоловік гарно відноситься до її доньки та не має інших дітей.
В судовому засіданні представник позивача – адвокат Шевченко Н.В. позов підтримала в повному обсязі, з обставин викладених в позові. Додатково пояснила, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17.07.2014 року до травня 2021 року та проживали в будинку батьків позивача в с. Мироцьке Бучанського району Київської області. Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В травні 2021 роки позивач з відповідачем припинили подружні стосунки і відповідач, забравши всі свої речі, виїхав з будинку та з цього часу участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться її життям, навчанням та її уподобаннями. Після винесення рішення суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки, останній їх сплачує та не має заборгованості, а до цього часу кошти на дитину не надавав. В 2024 році дитина мала поїхати за кордон на змагання, однак не змогла цього зробити оскільки відповідач не надав дозволу на її виїзд, хоча позивач зверталась через месенджер «Телеграм» до відповідача з проханням надати такий дозвіл, на що останній відповів що його це не стосується. Зазначає, що позов про позбавлення батьківських прав було подано в липні 2025 року, однак відповідач знаючи достеменно про це жодного разу не цікавився донькою, не намагався вчинити будь-яких дій щоб покращити з нею стосунки. Вважає, що відповідач має бути позбавлений батьківських прав відносно своєї доньки, оскільки останній не цікавиться дитиною, що підтверджується характеристиками, довідками з навчального закладу та гуртків, лікарні, висновком служби у справах дітей про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Позбавлення батьківських прав хоч і є крайнім заходом, відповідач не притягувався до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, але вважає що позбавленням відповідача батьківських прав в даному випадку буде скасовано лише правовий зв`язок між батьком та дитиною і останній зможе в судовому порядку, в разі зміни своєї поведінки та відношення до дитини, поновити свої батьківські права.
В судовому засіданні відповідач заперечував проти позову. Пояснив, що раніше спілкувався з донькою, в тому числі і після розірвання шлюбу з позивачем. На цей час донька сама не бажає з ним спілкуватись і він лише через листування в месенджері «Телеграм» вітає її з днем народження. Востаннє з дитиною переписувався два роки тому. Коли розривали шлюб через суд він не зміг залишитись і прийти до дитини оскільки залежав від потягу, так як брав квитки в обидві сторони та не знав де йому зупинитись на ніч, бо у нього було скрутне матеріальне становище. Після розірвання шлюбу деякий час проживав та працював в м. Київ та намагався відвідувати дитину та спілкуватись з нею, однак батько позивача забороняє йому приїздити та провідувати доньку. В 2022 році повернувся в с. Косівка, де проживає його мати, та проживає з нею по цей час. В зв`язку з тим, що має вади слуху в селі не може знайти роботу та сплачує аліменти в розмірі 1 500,00 грн за рахунок пенсії по інвалідності, яку отримує в розмірі 2 300,00 грн. Він за допомогою знайомих шукає роботу в м. Києві, щоб бути ближче до доньки та бачитись з нею. Він не поїхав на засідання комісії Виконавчого комітету Бучанської міської ради, оскільки не знав про це. Позивач не зверталась до нього з проханням надати дозвіл на виїзд доньки за кордон. Якби вона попросила його про це, то він звичайно його надав. Представники Приютівської селищної ради до нього не приходили та з ним не спілкувались. Він не вважає себе алкоголіком, зазначає що вживає алкогольні напої, але не кожен день. Підставою для розірвання шлюбу було те, що батько позивача його виганяв з будинку. Зазначив, що донька плакала за ним, як його виганяли. Він в телефоні має фото доньки, яке йому скинула позивач, сумує за донькою та просить не позбавляти його батьківських прав. 
В судовому засіданні представник відповідача – адвокат Дьорко А.М. заперечував проти позову. Додатково пояснив, що в постанові ВС від 26.12.2018 року у справі №404/6391/16-ц зазначено, що позбавлення батьківських прав повинно бути виключно за умови винної поведінки особи, а відповідач не притягувався до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, відсутні докази винної поведінки відповідача. Зазначав, що в діях відповідача не доведено умислу, а невідвідування дитини та неповне прийняття участі у витратах, пов`язаних з її життям, викликано скрутним матеріальним становищем відповідача та опором позивача в спілкуванні з дитиною.
В судовому засіданні представник Виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області – Ткаченко С.Ю. повідомила, що законних підстав для задоволення позову немає. Представникам органу опіки та піклування з відповідачем через його вади слуху поспілкуватись не вдалось, а томувраховувалась характеристика старости с. Косівка. Про те, що відповідач зловживає спиртними напоями, представникам органу опіки та піклування відомо з характеристик. Відповідач сумує за донькою, хоче з нею спілкуватись, але не завжди має можливість. Зазначила, що дійсно в с. Косівка відповідачу важко знайти роботу з його вадою слуху, однак він намагається покращити своє матеріальне становище.
Судом, відповідно до ст. 171 СК України, заслухано думку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка пояснила, що вона не пам`ятає батька та коли бачила його в останнє. Це ще було, коли вона ходила до дитячого садочка, а на даний час вона навчається в 3-му класі гімназії. Поки тато проживав з ними він з нею не гуляв. За весь час тато подарував їй одну ляльку. Тато не хоче з нею спілкуватись, якби він з нею спілкувався, то напевно і вона б з ним спілкувалась. Вона не знала, що тато має проблеми зі слухом. Її всім забезпечує мама, хоча вона має вади слуху, однак працює і роботи для людей з вадами багато. Вона має телефон, але з батьком не переписується, мама з ним переписується, а з бабусею зі сторони батька спілкується її бабуся зі сторони матері та передає їй привіти від неї. З днем народження її привітали бабуся та дідусь зі сторони мами, бабуся зі сторони тата, а тато привітав її вже, коли день народження пройшов. Зазначила, що в її розумінні тато повинен з нею гратись, дарувати подарунки, проводити з нею багато часу. Бажає щоб тата позбавили батьківських прав для того, щоб вона мала змогу їздити за кордон на змагання та відпочинок, оскільки вона не мала змогу поїхати за кордон на змагання з гімнастики, так як тато не дав дозвіл на її виїзд. Це її особиста думка і ніхто на неї не впливав з цього приводу.
Заслухавши вступне слово учасників справи, думку малолітньої дитини та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини.
З 17 липня 2014 року позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано на підставі рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.10.2023 року (а. с. 6 – 9).
ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_5 – матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 5, 216 – 217).
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.04.2024 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17 січня 2024 року (а. с. 10 – 13).
Сторони є особами з інвалідністю з дитинства ІІІ групи по слуху, що підтверджується відповідними медичними документами та пенсійними посвідченнями, періодично проходять відповідне лікування. Відповідач має хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість IV ступеня, хворіє з дитинства, стан слуху «глухий» (а. с. 100, 119 – 125, 150 – 156).
З довідки №5 від 17.12.2024 року, виданої Мироцьким старостинським округом Бучанської міської ради вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 14).
Відповідно до довідки №18 від 05.05.2025 року, виданої Комунальним закладом «Мироцька гімназія №12» Бучанської міської ради Київської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається з 01.09.2023 по теперішній час в Комунальному закладі «Мироцька гімназія №12» Бучанської міської ради Київської області. Мати бере активну участь у вихованні доньки, а батько – у вихованні доньки участі не приймає та за два роки жодного разу у школі не з`явився (а. с. 19).
Згідно з характеристикою спортивного клубу «MARLI» ФОП «Наумова», ОСОБА_7 відвідує секцію з 2023 року та за час навчання зарекомендувала себе, як здібна, сумлінна і наполеглива спортсменка. Має багато відзнак та нагород за високі спортивні досягнення. Виділяється в спортивному колективі своєю наполегливістю та відповідальністю. Користується повагою у тренерів та однолітків. Велику увагу вихованню та навчанню доньки приділяє мати та бабуся. Повністю цікавляться її проблемами та успіхами у спорті. Активні вболівальниці та помічники в організації тренувального та змагального процесів (а. с. 20).
У декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу законним представником ОСОБА_3 зазначено позивача (а. с. 21, 22).
06.12.2024 року Виконавчим комітетом Бучанської міської ради було прийнято рішення №6140 «Про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » та визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 та затверджено відповідний висновок, відповідно до якого було визнано за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зобов`язано батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не перешкоджати один одному в участі у вихованні спільної дитини (а. с. 15 – 16).
Виконавчий комітет Бучанської міської ради, як орган опіки та піклування, надав висновок, в якому вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Обґрунтовуючи такий висновок, орган опіки та піклування посилався на те, що малолітня ОСОБА_4 повідомила, що з батьком не спілкується, він жодного разу не телефонував їй, не приїздив, не вітав зі святами, взагалі не цікавиться її успіхами, здоров`ям, навчанням тощо. Зі слів ОСОБА_6 батько дитини ОСОБА_2 постійно зловживає алкогольні напої, після розлучення участі у вихованні доньки не бере, життям та розвитком доньки не цікавився. ОСОБА_2 на засідання комісії не з`явився, хоча про дату та час засідання був повідомлений заздалегідь належним чином, причини неявки не повідомив. Зазначені обставини свідчать про небажання ОСОБА_2 виконувати батьківські обов`язки, покладені на нього чинним законодавством (а. с. 17 – 19).
З довідки №192 від 09.07.2025 року, виданої Виконавчим комітетом Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 . На момент видачі довідки не працює, в центрі зайнятості на обліку не перебуває, має інвалідність 3-ї групи, інвалід з дитинства, проживає разом з матір`ю, схильний до вживання алкогольних напоїв, скарг та нарікань на поведінку в старостат не надходили (а. с. 94).
Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного Службою у справах дітей Приютівської селищної ради, провести обстеження умов проживання ОСОБА_2 та поспілкуватись з ним членам комісії не вдалось через те, що він має вади слуху. Матері, яка допомагає йому спілкуватись з людьми на день проведення огляду вдома не було (а. с. 95).
Відповідно до довідки Пенсійного фонду України Форми ОК-7, ОСОБА_2 , за період з січня 2011 року по серпень 2022 рік включно, офіційно був працевлаштований та отримував заробітну плату (а. с. 117 – 118).
Згідно з ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
У статтях 9, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтями 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Виховання в сім`ї, є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати - юність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 51 Конституції України передбачений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.
Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі №459/3411/18 (провадження №61-10531св21) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначеностаттею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків».
У постанові Верховного Суду від 09.11.2020 у справі №753/9433/17 (провадження №61-3462св20) зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських правє крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків також викладено в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №686/16892/20, від 07.12.2022 у справі №562/2695/20, від 03.08.2022 у справі №306/7/20, від 11.01.2023 у справі №461/7447/17.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).
Суд враховує, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України, пункт 49).
Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 – 82 ЦПК.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.
Тобто, позивач одночасно з поданням позову повинна була подати суду докази на підтвердження умисного ухилення відповідача від виховання дитини та винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.10.2023 року. При цьому, сторони припинили спільне проживання з травня 2021 року та з того часу відповідач повернувся проживати до с. Косівка Олександрійського району Кіровоградської області, а позивач залишилась проживати в с. Мироцьке Бучанського району Київської області.
Факт невідвідування відповідачем доньки за місцем проживання позивача не може жодним чином тлумачитись як його відмова та/або ухилення від виконання батьківських обов`язків, оскільки відповідач є особою з інвалідністю 3-ї групи з дитинства, має стан слуху «глухий», на цей час не має роботи через об`єктивні причини (відсутність роботи в населеному пункті, де він проживає для осіб з інвалідністю), отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2 300,00 грн, з якої сплачує аліменти на утримання доньки в розмірі 1 500,00 грн, тобто має невеликий дохід. В той же час, аліменти сплачує вчасно та в повному обсязі, що не оспорюється сторонами.
Так само, як і відсутність активного, регулярного та повноцінного особистого спілкування батька з дитиною, в тому числі у зв`язку з фізичними вадами відповідача не є свідченням умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, доказів такого ухилення під час спільного проживання відповідача з донькою у Київській області матеріали справи не містять.
Також, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази зловживання відповідачем алкоголем, оскільки такі твердження позивача ґрунтуються лише на її поясненнях та довідці Виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області №192 від 09.07.2025 року (а. с. 94). В той же час, в судовому засіданні представник Виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, як органу опіки та піклування повідомила, що інформацію про вживання алкоголю відповідачем вони отримали від старостату та таку інформацію не перевіряли.
Суд звертає увагу, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України батьки, які є хронічними алкоголіками можуть бути позбавлені батьківських прав, однак такої підстави у позові не зазначалося.
Твердження позивача про створення відповідачем перешкод у наданні дозволів на виїзд дитини за кордон є безпідставними та необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів як відповідних звернень позивача до відповідача, так і відмови ОСОБА_2 у наданні ним такого дозволу.
За приписами ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, від 07 лютого 2022 року у справі №759/3554/20, від 26 липня 2021 року у справі №638/15336/18.
В основу висновку Виконавчого комітету Бучанської міської ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 покладено відомості зі слів матері (позивача у справі) про те, що батько дитини не бажає брати участь у житті та утриманні доньки, життям та розвитком доньки не цікавиться, зловживає алкогольними напоями, не надає згоду на виїзд дитини за кордом для участі у змаганнях.
В той же час, з висновку вбачається, що орган опіки та піклування реальну позицію батька не з`ясував, бесіди із ним не провів, обставин його проживання та участі у вихованні дитини не проаналізував, відомості про ухилення від виконання батьківських обов`язків, надані позивачем, не перевіряв, обмежившись зазначенням, що відповідач на засідання комісії не з`явився. Однак, відповідач заперечує обізнаність про відповідне засідання комісії та доказів зворотного суду не надано.
При цьому, у зазначеному висновку не наведені об`єктивні дані, які дають підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, робить це свідомо та систематично, відтак вказаний висновок не є повним та таким, яким з`ясовано всі обставини, які могли б свідчити про наявність підстав для позбавлення батьківських прав.
За таких обставин, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки він є недостатньо обґрунтованим.
За приписами ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним та його дочкою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері (батька), то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька (матері) батьківських прав. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів.
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі №553/449/20 (провадження №61-2701св24)).
Суд зауважує, що висловлене у суді малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , бажання позбавити батька батьківських прав, саме по собі не свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та наявність підстав для позбавлення його батьківських прав відносно доньки.
Згідно з ч. ч. 1 – 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінюючи надані докази, суд доходить висновку, що позивачем не надано беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про йогосвідоме ухилення від виховання своєї дитини, а відтак не доведено виключних обставини, які б свідчили про наявність передбачених законом підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.
Суд зауважує, що напружені стосунки між сторонами та їх проживання у різних областях беззаперечно не сприяли активній участі батька у вихованні дитини. В той же час, особисті непорозуміння між батьками також не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.
Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, а також враховуючи те, що виключних обставин щодо позбавлення батьківських прав відповідача не встановлено, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для позбавлення його батьківських прав, а тому позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, не підлягають стягненню на користь позивача понесені нею витрати зі сплати судового збору. Інші учасники справи щодо відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, до суду не зверталися.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 – 81, 89, 141, 258, 259, 263 – 265, 268ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Бучанської міської ради Київської області, як орган опіки та піклування (адреса місцезнаходження: Київська область, м. Буча, вул. Енергетиків, буд. 12, код ЄДРПОУ 04360586), Виконавчий комітет Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування (адреса місцезнаходження: Кіровоградська область, Олександрійський район, с-ще Приютівка, вул. Шкільна, 4, код ЄДРПОУ 05378803) про позбавлення батьківських прав.
Судові витрати залишити по фактично понесеним.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 28.01.2026 року.

Суддя О.В.Авраменко