Справа №306/1029/22 Головуючий у 1 інстанції:Боровков Д.О. 
Провадження №22-ц/811/3867/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 
Провадження №22-ц/811/3963/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 06 листопада 2025 року та від 20 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (треті особи: орган опіки та піклування Полянської сільської ради, ОСОБА_4 ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.
Позбавлено ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання - невідоме, адреса для листування АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 , ел.адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН невідомий) батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання - невідоме, адреса для листування АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 , ел.адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 м) на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 (дві тисячі)грн. із врахуванням індексації відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 22.06.2022р., і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН невідомий) на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2000грн. із врахуванням індексації відповіднодо закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 22.06.2022р., і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання - невідоме, адреса для листування АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 , ел.адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН невідомий) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) солідарно сплачений судовий збір в сумі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40коп.)грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання - невідоме, адреса для листування АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 , ел.адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН невідомий) на користь держави судовий збір в сумі по 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40коп.) грн. з кожного за позовні вимоги про стягнення аліментів.
Постановою Закарпатського апеляційного суду 02 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.
Рішення Свалявського районного суду від 17 травня 2023 року у частині позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2000 грн. , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття скасовано і постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2000 грн із врахуванням індексації відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду із 22.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
У частині позовних вимог ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 31 липня 2024 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокатка ОСОБА_14, - задоволено частково.
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали - відмовлено.
У задоволенні клопотання ОСОБА_14, яка представляє інтереси ОСОБА_2 про постановлення окремої ухвали - відмовлено.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.
Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2023 року - скасовано, справу направлено на новий розгляд до Залізничного районного суду в м.Львова.
Постановою Верховного суду від 01 липня 2025 року у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про визнання зловживань процесуальними права, постановлення окремої ухвали та залишення касаційної скарги без розгляду - відмовлено.
У задоволенні клопотання представниці ОСОБА_2 - адвокатки Дяків Оксани Володимирівни про визнання зловживань процесуальними правами - відмовлено.
Касаційну скаргу представниці ОСОБА_2 - адвокатки Дяків Оксани Володимирівни - залишено без задоволення.
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року - залишено без змін. 
Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 06 листопада 2025 року - у задоволенні заяви ОСОБА_5 про залучення її в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (треті особи: орган опіки та піклування Полянської сільської ради, ОСОБА_4 ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовлено.
Позовну заяву ОСОБА_5 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - повернуто заявниці.
Залучено неповнолітню ОСОБА_5 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у цивільній справі, на стороні позивача у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (треті особи: орган опіки та піклування Полянської сільської ради, ОСОБА_4 ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 20 листопада 2025 року - відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.
Роз`яснено ОСОБА_1 право звернутися з вказаним позовом до ОСОБА_2 у загальному порядку.
Зустрічну позовну заяву разом із доданими матеріалами повернуто ОСОБА_1 .
Вказані ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 06 листопада 2025 року та від 20 листопада 2025 року оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 06 листопада 2025 року.
Вважає ухвалу винесеною з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд не вказав, що ОСОБА_2 є підсудний, обвинувачений у вчиненні тяжких і особливо тяжких злочинів розслідуваних за її заявами та не вказав, що до неї і членів її сім`ї застосовані заходи безпеки. Також суд не вказав, що ОСОБА_1 є свідком і заявником у кримінальних справах та кримінальних провадженнях відносно ОСОБА_2 і ОСОБА_7 . Вказує, що даною цивільною справою вчиняється тиск на неї як свідка і заявника та створюються штучні перешкоди у наданню свідчень по тяжким і особливо тяжким злочинам. Натомість без жодного доказу у справі суд зазначив, що ОСОБА_2 - дідусь. Крім того, вважає, що суд приховав важливі деталі справи, що унеможливлюють і вказують на кримінальність дій, вчинених ОСОБА_14 , ОСОБА_2 з втягненням неповнолітньої дитини у протиправну діяльність. Більше того, повертаючи позовну заяву ОСОБА_5 подану ОСОБА_14 , суд відмовив у залученні її до участі у розгляді справи як третю особу з самостійними вимогами, та залучив її до участі у розгляді справи як третю особу, без самостійних вимог на стороні позивача. Тобто суд самостійно, з власної ініціативи, без участі учасників справи, без надання ОСОБА_1 можливості висловити свої заперечення, залучив її неповнолітню доньку ОСОБА_5 до участі у розгляді цивільної справи. Також суд безпідставно, протиправно, незаконно, з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, не вирішуючи питання відкриття провадження у справі, проводив підготовче судове засідання, та після оголошення перерви в підготовчому судовому засіданні, без її участі та без участі інших учасників справи, не надаючи можливість висловити свої заперечення, вирішив питання зокрема щодо залучення до участі у розгляді справи інших осіб та повернення позовної заяви цих осіб. При цьому жодна з поданих ОСОБА_1 заяв і жодне з її клопотань, які містяться в матеріалах справи з 2022 року по теперішній час не розглянуті. Додає, що у цивільній справі №306/1029/22, яка надійшла на новий розгляд питання відкриття провадження та відповідності позовної заяви ОСОБА_2 вимогам ЦПК України законним складом суду за встановленою територіальною юрисдикцією ще не вирішувалось. Однак суд, оминаючи таку важливу стадію судового процесу як вирішення питання відкриття провадження, розглянув питання залучення до участі у розгляді справи як третю особу, без самостійних вимог на стороні позивача, розглядаючи позовну заяву третьої особи, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору. Відтак, в даному випадку правові підстави для вирішення питання залучення третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача не вмотивовані, не обґрунтовані та прийняті з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права.
Також, в іншій апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 20 листопада 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вважає ухвалу винесеною з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що оскаржувана ухвала суду мотивована тим, що первісний позов та зустрічний позов виникли з різних правовідносин. Однак це не відповідає дійсності та судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зустрічний позов і первісний позов є взаємопов`язаним, виникли з одних і тих самих правовідносин і задоволення зустрічного позову призведе до відмови у первісному позові. Також суд невірно зазначив правові підстави зустрічного позову в оскаржуваній ухвалі. Вказує, що підсудні у вчиненні тяжких і особливо тяжких злочинах проти держави Україна зазвичай конвоюються в супроводі декількох осіб до зали суду і назад до місць перебування в умовах ізоляції від суспільства. Натомість підсудний у кримінальних справах №305/1937/23, №305/3017/23, №305/2622/23 розслідуваних за її заявами ОСОБА_2 незаконно, всупереч її волі перебуває у її особистому у приватному житловому будинку, разом з її донькою від першого шлюбу - ОСОБА_5 , яку використовує як інструмент для помсти, погроз, залякувань і шантажу, та втягує її у протиправну діяльність та подав до неї протиправний та штучно створений позов у цивільній справі №306/1029/22 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Крім цього, у вересні 2023 року, користаючись безпідставним залишенням на волі, грубо порушуючи застосовані до нього запобіжні заходи, ОСОБА_2 оформляв її доньці ОСОБА_5 паспорт разом з хворим на туберкульоз батьком - ОСОБА_3 . Паспорт дитини був потрібен йому для фальшування нових заяв відносно неї від імені ОСОБА_5 . Тому на ризик інфікування особливо небезпечною хворобою він не зважав. Крім того, ОСОБА_2 було пред`явлено чотири підозри. Двома судами Закарпатської області розглядаються кримінальні справи по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні тяжких і особливо тяжких злочинів. Кримінальна справа №305/2622/23 розглядається колегією з трьох суддів. ОСОБА_1 неодноразово звертається до суду за захистом своїх прав і інтересів та на її користь ухвалені процесуальні рішення. Так, наявні судові рішення про визначення місця проживання її дитини - ОСОБА_5 та про виселення, в т.ч. обвинуваченого ОСОБА_2 , з її житла. Тобто вже є рішення суду, яке набрало законної сили про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_5 з матір`ю, а також рішення, яке регулює питання охорони житла і майна, які обов`язкові до виконання. Також зазначає, що на виконання судового рішення Свалянського районного суду Закарпатської області у справі № 2-883/2010 від 17.11.2010 ОСОБА_5 повинна проживати з ОСОБА_1 . Ухвала про заходи безпеки, щодо неї її майна та членів її сім`ї підтверджена Львівським апеляційним судом у складі колегії кримінальної палати у кримінальній справі №305/2622/23 від 24 червня 2025 року. Зазначає, що не зважаючи на судове рішення про визначення місця проживання дитини, не зважаючи на заходи безпеки, підсудний в особливо тяжких злочинах (за моїми заявами, повідомленнями про злочин), ОСОБА_2 роками тероризує її і членів її сім`ї, зводить на її огидні і ганебні наклепи, посягає на мою честь, гідність, ділову репутацію.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами, зустрічної позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваної ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 06 листопада 2025 року вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 52, 93- 95 ЦПК України, постанову Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №908/688/20, ухвалу Верховного Суду від 04 лютого 2019 року у справі №753/15412/18, та відмовляючи у задоволенні заяви та повертаючи позовну заяву, виходив з того, - що з прохальної частини первісної позовної заяви ОСОБА_2 (діда неповнолітньої ОСОБА_5 ) та прохальної частини позову неповнолітньої ОСОБА_5 вбачається, що вимоги, заявлені в обох цих позовах є ідентичними, тобто, остання не заявляє самостійних вимог саме на предмет спору, що не узгоджується з нормами статті 52 ЦПК України. Виходячи з предмету спору та суб`єктного складу сторін, відсутні підстави для задоволення заяви неповнолітньої ОСОБА_5 про залучення її до участі у справі як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, та прийняття позову третьої особи до спільного розгляду разом з первісним позовом, оскільки вимоги неповнолітньої ОСОБА_5 , викладені в її позовній заяві, не є самостійними вимогами на предмет спору у розумінні ст. 52 ЦПК України, а задоволення первісного позову ОСОБА_2 не може повністю або частково виключити задоволення позову його онуки.
Із змісту оскаржуваної ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 20 листопада 2025 року вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.93- 95 ЦПК України, постанову Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №916/3245/17, постанову Верховного Суду від 27 січня 202 року у справі №908/688/20, та відмовляючи у прийнятті зустрічної позовної заяви, виходив з того, - що предметом первісного позову ОСОБА_2 є вимога про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відносно неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (доньки відповідачів та внучки позивача), а предметом позову ОСОБА_1 є вимога про відшкодування їй моральної шкоди, яка нанесена їй діями ОСОБА_2 . Тобто, вказані позови не виникли з одних правовідносин. Крім цього, задоволення первісного позову ОСОБА_2 не може повністю або частково виключити задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 , а відтак їх спільний розгляд з правової точки зору є неможливим, що свідчить про те, що зустрічний позов не відповідає вимогам статей 93 та 94 ЦПК України. Таким чином, зустрічна позовна заява ОСОБА_1 подана у порушення вимог ст. 93 ЦПК України, а тому не може бути прийнята до розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 .
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваних ухвал суду - немає.
У червні 2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (треті особи: орган опіки та піклування Полянської сільської ради, ОСОБА_4 ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у якому просив:
- позбавити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 гривень з кожного із врахуванням індексації відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він являється дідусем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є його донька ОСОБА_9 , батьком ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. З кінця лютого 2020 року мати дитини - ОСОБА_1 самоусунулась від виконання батьківських обов?язків відносно доньки ОСОБА_5 , залишивши її біля воріт будинку бабусі з дідусем і з того часу не з?являлася. Не виконує своїх батьківських обов?язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя зокрема. Відповідачка періодично вчиняє психологічне насильство відносно своєї доньки, про що свідчать періодичні переписки по смс. Позивач, разом зі своєю дружиною ОСОБА_10 особисто займаються вихованням та утриманням своєї онуки: купують одяг, взуття, ліки, шкільне приладдя та інші необхідні речі. У зв?язку з самоусуненням від виконання батьківських обов?язків відповідачем, змушені самостійно займатись вихованням онуки. Позивач два рази звертався до поліції з відповідними заявами, однак кримінальних справ порушено не було у зв?язку з не встановленням місця перебування ОСОБА_1 . Відповідачка отримує аліменти на дитину, однак жодних коштів на утримання доньки не надає, використовує їх не за цільовим призначенням. Позивач та дитина неодноразово намагалися, однак вона свідомо продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками. Крім цього, відповідачка є також матір?ю ОСОБА_11 , 2020 року народження, і разом з новим чоловіком ОСОБА_12 та малолітньою донькою проживали в АДРЕСА_4 , однак, після продажу вказаної квартири у 2021 році виїхали із Закарпатської області у невідомому напрямку. За короткий час проживання ОСОБА_5 разом з матір?ю і її новим чоловіком в м. Ужгород, відповідачка та її новий чоловік вчиняли моральний тиск на дитину, залякували та карали. У березні 2020 року дитину привезли до воріт будинку дідуся з бабусею і викинули як «сміття» без жодних речей та коштів, які кожен раз дідусь залишав дитині на особисті потреби. Дитина була у важкому моральному та фізичному стані, була виснаженою, вага складала всього 28 кг у віці 10 років. Такі негативні наслідки для здоров?я дитини призвели до гормонального збою і моральних травм, у зв?язку з чим дитина вже протягом двох років постійно проходить бесіди з шкільним психологом. 3 жовтня 2020 року дитина почала навчатися в Голубинській гімназії Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, за весь час навчання участь у шкільному житті дитини приймав лише позивач та тітка дитини. Оскільки батьки дитини не позбавлені батьківських прав то для дитини навіть не можна укласти декларацію з сімейним лікарем, так як для дитини молодшої 14-ти років, таку декларацію може укласти будь-хто з батьків чи опікунів дитини, що в свою чергу створює проблему для фактичних опікунів дитини, оскільки кожного року в школу потрібно подавати довідку про стан здоров`я дитини. Крім того, дитина не має можливості відвідувати екскурсії та інші шкільні та позашкільні заходи на які вимагається згода батьків, а також не має можливості в отриманні пільг, як дитина позбавлена батьківського піклування. Такі обставини змусили позивача звернутися до суду з вказаним позовом, оскільки протягом двох років вирішити дану ситуацію не вдалося, мати дитини, які і її батько фактично відмовилися від неї, не цікавляться нею і якби не дідусь з бабусею то дитина фактично жила б на вулиці. Разом з цим, позивач зазначає, що батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а позбавлення батьківських прав не звільняє їх від такого обов?язку, а тому вважає за доцільне стягнути з відповідачів на утримання дитини в розмірі 2000 гривень з кожного із рахуванням індексації відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.
У листопаді 2025 року ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_5 звернулась в суд з позовною заявою третьої особи з самостійними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивачки без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідачів: Орган опіки та піклування Полянської сільської ради, у якій просила:
- позбавити ОСОБА_1 материнських прав та ОСОБА_3 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- призначити по справі судову психіатричну експертизу ОСОБА_1 , на вирішення якої поставити наступні питання: 
1. Чи страждає ОСОБА_1 на будь-який психічний розлад, якщо так, то на який саме ?
2. Чи страждає ОСОБА_1 на розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин ?
3. Чи розуміє ОСОБА_1 значення своїх дій та чи може керувати ними, або має місце сторонній вплив на її поведінку ?
4. Чи безпечними є для дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживання разом з матір`ю ОСОБА_1 ?
5. Чи може ОСОБА_1 за станом свого здоров`я повноцінно виконувати батьківські обов`язки відносно своєї неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ?
- проведення експертизи доручити - Комунальному закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» та провадження по справі зупинити.
В обгрунтування позовних вимог зазначала, що спір про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів триває більше чотирьох років, що аж ніяк не можна вважати розумними строками розгляду справи. У зв?язку зі затягуванням матір?ю ОСОБА_1 строків розгляду справи, дитина досягла того віку, з якого має право самостійно заявляти про позбавлення. батьківських прав батьків, які не виконують своїх батьківських обов?язків. Оскільки, батьки не виховують дитину не забезпечують належного рівня розвитку, більше того мати намагається позбавити дитину конституційно закріпленого права на освіту, періодично вчиняє відносно доньки психологічне насильство, дитина заявляє про своє право участь у спорі про позбавлення батьківських прав в якості співпозивача та просить суд захистити її права та інтереси. Оскільки, даний спір триває, починаючи з лютого 2020 року дитина не отримує жодного утримання від матері, більше того, остання використовує на свою користь аліменти стягнуті з батька тому існує обґрунтована необхідність у виділенні позовних вимог і щодо стягнення аліментів в окреме провадження, оскільки дитина потребує кошів на своє утримання на задоволення хоча б елементарних погреб у їжі та одягу, не кажучи вже за інші витрати пов?язані з навчанням. Також ОСОБА_1 03.09.2021 року зняла з реєстрації місця проживання в АДРЕСА_5 малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зареєструвала її в АДРЕСА_6 . Вказані дії вона вчинила, щоб мати змогу відчужити квартиру без згоди органу опіки та піклування. В подальшому дитина залишилася зареєстрованою за вищевказаною адресою, а ОСОБА_1 зареєструвала своє місце проживання у м.Львів , що є порушенням 1.3 ст. 29 ЦКУ та пункту 11 Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 р. № 207 (чинних на той час). Зважаючи на те, що інтереси дитини ОСОБА_13 ігноруються відповідачкою, оскільки мати всілякими способами ухиляється від її утримання протягом останніх п?яти років, у зв?язку з чим дитина знаходиться на утриманні та вихованні дідуся з бабусею. ОСОБА_3 вже тривалий час не цікавиться життям доньки, не підклується, не проживає з нею, подав навіть нотаріальну заяву, якою визнав позов Дов?яна В.0. про позбавлення його батьківських прав. Не присутній в житті дитии взагалі. Відповідачка стверджувала, що ніби-то намагалася налагодити відносини з дитиною та бажає щоб проживала з нею і виключно через злочинні дії дідуся вона не може забрати у м.Львів. Однак, вказане не відповідає дійсності, є спробою маніпулювання вирваними з контексту обставинами та спробою введення суд в оману. У зв`язку з тим, що відповідачка по справі виявляє поведінку, яка дає об`єктивні сумніви щодо психічного стану особи, а тому у зв`язку з необхідністю встановлення істини по справі, для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, слід призначити проведення судової психіатричної експертизи.
У листопаді ОСОБА_1 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , в якій просила:
- стягнути з ОСОБА_2 на її користь 5 000 000,00 грн у відшкодуванні завданої моральної шкоди.
В обгрунтування зустрічних позовних вимог зазначала, на її думку ОСОБА_2 вчинив насильство відносно неповнолітньої дитини, в результаті чого ОСОБА_1 була завдана моральна шкода. Крім того, ОСОБА_2 було пред`явлено чотири підозри. Двома судами Закарпатської області розглядаються кримінальні справи по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні тяжких і особливо тяжких злочинів. Кримінальна справа №305/2622/23 розглядається колегією з трьох суддів. ОСОБА_1 неодноразово звертається до суду за захистом своїх прав і інтересів та на її користь ухвалені процесуальні рішення. Так, наявні судові рішення про визначення місця проживання її дитини - ОСОБА_5 та про виселення, в т.ч. обвинуваченого ОСОБА_2 , з її житла. Тобто вже є рішення суду, яке набрало законної сили про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_5 з матір`ю, а також рішення, яке регулює питання охорони житла і майна, які обов`язкові до виконання. Також зазначає, що на виконання судового рішення Свалянського районного суду Закарпатської області у справі № 2-883/2010 від 17.11.2010 ОСОБА_5 повинна проживати з ОСОБА_1 . 
Згідно зі ст.52 ЦПК України, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. Після вступу у справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням учасника справи розглядається спочатку.
Відповідно до ст.195 ЦПК України, положення статей 193 і 194 цього Кодексу застосовуються до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження.
За ст.193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Згідно ст.194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи. 
У статті 52 ЦПК України вказано те, що третя особа з самостійними вимогами заявляє свої вимоги саме щодо предмета спору, тобто претендує на те матеріальне благо, яке намагається захистити позивач шляхом подання позову до суду. У процесі вирішення судом спору між позивачем і відповідачем, третя особа може вважати, що саме їй належить право на предмет спору, в зв`язку з чим з метою захисту свого права така особа може звернутися до суду, який розглядає справу, із заявою про вступ у справу як третя особа з самостійною вимогою на предмет спору.
Зважаючи на вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно, посилаючись, також, і на практику суду касаційної інстанції, зазначив, що виходячи з предмету спору та суб`єктного складу сторін, відсутні підстави для задоволення заяви неповнолітньої ОСОБА_5 про залучення її до участі у справі як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги та прийняття позову третьої особи до спільного розгляду разом з первісним позовом, оскільки вимоги неповнолітньої ОСОБА_5 , викладені в її позовній заяві, не є самостійними вимогами на предмет спору у розумінні ст.52 ЦПК України, а задоволення первісного позову ОСОБА_2 не може повністю або частково виключити задоволення позову його онуки.
Окрім цього, слід вказати, що апелянткою не вказано, яким чином порушено та які саме її права та законні інтереси при відмові у задоволенні заяви ОСОБА_5 про залучення її як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та при поверненні позовної заяви ОСОБА_5 .
Також, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у прийнятті та повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, оскільки предметом первісного позову ОСОБА_2 є вимога про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відносно неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (доньки відповідачів та внучки позивача), а предметом позову ОСОБА_1 є вимога про відшкодування їй моральної шкоди, яка нанесена їй діями ОСОБА_2 , а відтак вказані позови не виникли з одних правовідносин. Окрім того, задоволення первісного позову ОСОБА_2 не може повністю або частково виключити задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 , а відтак їх спільний розгляд з правової точки зору є неможливим, що свідчить про те, що зустрічний позов не відповідає вимогам статей 193 та 194 ЦПК України, що правильно встановлено судом першої інстанції.
Також, відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду допускається. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.
Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. 
Згідно ст.12 Цього ж Кодексу, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Крім цього за ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. 
Згідно ст.188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:
1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;
2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;
3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.
Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам. Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог. Про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу. Справи, що перебувають у провадженні суду, в разі об`єднання їх в одне провадження передаються на розгляд судді, який раніше за інших суддів відкрив провадження у справі. Якщо провадження у справах було відкрито в один день, справи, в разі об`єднання їх в одне провадження, передаються на розгляд судді, який першим прийняв рішення про їх об`єднання. Справи, об`єднані в одне провадження, роз`єднанню не підлягають.
Відповідно до ст.193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Також ст. 209 ЦПК України передбачає, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
Крім цього параграф 3 глави 6 розділу ІІІ ЦПК України передбачає порядок з`ясування обставин справи та дослідження доказів.
Статтями ж 263-265 передбачено вимоги, яких повинен дотримуватись суд при постановлені рішення за наслідками розгляду справи.
При аналізі по суті вказаних норм закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при здійсненні розгляду справи в межах заявлених підстав та предмету позову зобов`язаний повно та всебічно з`ясувати предмет, підстави позову і обставини, на які посилався позивач у позовній заяві, як предмет доказування, а, також і ті обставини та правовідносини, які мали місце між сторонами та стосуються предмету доказування у справі. При цьому головуючий суддя у справі наділений дискреційними повноваженнями, що стосується надання можливості сторонам представити свою справу, свої аргументи та доводи, а також докази на підтвердження заявлених позовних вимог їх заперечень та обраних способів захисту.
Такі повноваження головуючого судді по справі при вчиненні певних процесуальних дій можуть бути перевірені судами вищих інстанцій у певних випадках (що має місце у даному випадку), однак виключно у певних межах, зокрема, у частині дотримання порядку встановленого законом щодо вчинення певної процесуальної дії, не допущення свавільності при їх вчиненні, тощо. 
Однак суд вищої інстанції не вправі втручатись у процесуальні дії головуючого судді при розгляді справи по суті вказуючи свою думку щодо того чи іншого процесуального питання, зокрема, порядку ведення справи, об`єднання позовів, отримання, дослідження того чи іншого доказу для вирішення справи по суті та співставлення такої необхідності із заявленими позовними вимогами, підставами позову, тощо.
Як конкретно вказано у згаданій ст.193 ЦПК України прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним не є обов`язком суду, що розглядає справу, а навпаки відноситься до його дискреційних повноважень при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції. Відповідно за відсутності свавільності суду першої інстанції у порядку розгляду цього питання чи встановлення відсутності порушень при цьому прав сторін чи інших осіб, суд вищої інстанції не вправі втручатися в згадану дискрецію суду першої інстанції.
Зважаючи на вказане, на думку колегії суддів, підстав вважати, що повернення зустрічної позовної заяви та позовної заяви  ОСОБА_5 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору було здійснене з порушенням порядку визначеного законом чи при цьому були порушені права чи законні інтереси учасників справи чи будь-яких інших осіб - немає; що стосується дискреційних повноважень суду першої інстанції, то застосувавши такі суд не допустив свавільності, обґрунтовуючи свої дії, при вчиненні згаданої процесуальної дії. 
Доводів протилежного сторони не навели.
Зважаючи на вказане, доводи апеляційних скарг слід визнати безпідставними, а такі скарги слід відхилити, ухвали ж Залізничного районного суду м.Львова від 06 листопада 2025 року та від 20 листопада 2025 слід залишити без змін, як такі, що відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :
апеляційні скарги ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 06 листопада 2025 року - залишити без змін.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 січня 2026 року.

Судді:    Я.А. Левик

Н.П. Крайник

М.М. Шандра