Справа № 305/174/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

20 січня 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.
суддів Мацунич М.В., Кожух О.А.
з участю секретаря Ормош О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Закарпатської обласної прокуратури на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 02 липня 2025 року, у справі № 305/174/25 (Головуючий: Марусяк М.О.), -

В С Т А Н О В И Л А: 

У січні 2025 ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся в суд із позовом до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України, прокуратури Закарпатської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органі досудового розслідування, прокуратури.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 14 серпня 2014 року, слідчим Рахівського ВП УНП в Закарпатській області під процесуальним керівництвом прокуратури Рахівського району, у кримінальному провадженні №12013070140000865 від 20.08.2013, ОСОБА_1 , повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ст.366 ч.1 КК України. 
30 вересня 2014 року, прокурором у кримінальному провадженні висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України та 08.10.2014 обвинувальний акт направлено на розгляд до Рахівського районного суду Закарпатської області. 
Позивач зазначає, що вироком Рахівського районного суду від 16 березня 2015 року, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення та призначено йому відбування покарання за ч.2 ст. 364 КК України, 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати виборні посади строком на 3 (три) роки, зі сплатою штрафу в сумі 8500 гривень, що прирівнюється 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а за ч.2 ст.366 КК України, до позбавлення волі строком на 3(три) роки з позбавленням права займати державні посади строком на 2 (два) роки зі сплатою штрафу в сумі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що прирівнюється 4250 гривень.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбуття покарання за даним вироком позивачу призначено покарання 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади строком на 3 роки та зі штрафом у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень. 
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_1 , звільнено від основного покарання, якщо протягом трьох років він не вчинить нового злочину. Крім цього, арешт накладений на житловий будинок АДРЕСА_1 , залишено до набрання вироком законної сили. 
Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 25.08.2015, вирок Рахівського районного суду від 16.03.2015, щодо обвинувачення ОСОБА_1 , скасовано, призначено новий розгляд кримінального провадження зі стадії підготовчого судового засідання. 
Вироком Рахівського районного суду від 16.05.2017, ОСОБА_1 з-під обвинувачення за ст.ст.364 ч.2, 366 ч.2 КК України – виправдано за відсутністю події та складу кримінального правопорушення. Кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_1 – закрито. 
Позивач зазначає, що ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17.10.2023, вирок Рахівського районного суду від 16.05.2017 відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364 ч.2, 366 ч.2 КК України, залишено без змін. 
15.10.2024, постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 17.10.2023, вирішено залишити без змін, а касаційні скарги прокурора та представника потерпілого - без задоволення. 
Позивач вказує, що в період із 20.08.2013 по 15.10.2024, термін перебування позивача, ОСОБА_1 , під слідством та судом до набрання виправданого вироку становить 10 років 9 місяців та 25 днів, тобто, 3948 днів. 
Вважає, що незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, незаконного повідомлення про підозру у скоєнні злочину віднесеною до категорії тяжких, незаконного акту про обвинувачення, позивачу, спричинено моральну шкоду, яка виразилася: у втраті ділової репутації, можливості балотуватися в органи місцевого самоврядування протягом тривалого періоду (більше 10 років), втраті можливості поновлення на роботу в Контрольно-ревізійне управління Закарпатської області, погіршення здоров`я та загостренням хронічних хвороб (що підтверджується випискою історії хвороби №11097 ЗОКЛ ім. Новака та випискою №4512 Рахівської районної лікарні), тривалий час лікування, в тривалій багаторічній психічній та моральній напрузі, істотній зміні умов проживання та приниження, негативні переживання та поширення негативної інформації про ОСОБА_1 , широкому колу осіб Рахівського району та області через мережу інтернет. Крім того, на його майно було накладено арешт, який тривав з 2014 року по 2017 рік. 
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позов задовольнити, вважають за можливе стягнути в двократному розмірі мінімальної заробітної плати таку моральну шкоду за період перебування під слідством і судом, що становить 8000 гривень помножити на 2, поділити на 30 днів, помножити на 3948 днів, що становить - 2105600,00 гривень.
Рішенням Рахівського районного суду від 02 липня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , 881040 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції Закарпатська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для часткового задоволення позовних вимог відсутні, так як позивач не обґрунтував та не надав належні докази на підтвердження факту заподіяних йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Згідно з матеріалами справи період з часу повідомлення ОСОБА_1 про підозру 30.09.2014 р. до набрання 17.10.2023 року виправдувальним вироком законної сили становить 9 років 17 днів, тобто 108 цілих місяців ( 9 років помножити на 12 місяців) та 17 днів. Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та визначаючи суму відшкодування моральної шкоди у завищеному розмірі 881 040 00 грн. виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи у розмірі 8000 грн. суд першої інстанції дійшов до помилкового щодо обґрунтованості його застосування у вищевказаному розмірі, і відповідно до ст.. 8 Закону №3460 –IX визначив законодавець розмір мінімальної заробітної плати за рішенням суду на рівні 1600 грн. Розмір компенсації моральної шкоди у розмірі 881 040 00 грн. є помилковим, всупереч ст.. 81 ЦПК України, стягнуто судом першої інстанції на користь ОСОБА_1 оскільки такий майже у 5 разів перевищує мінімальний розмір для відшкодування, виходячи із сукупності приписів, визначених Законом №266-94-ВР та ст.. 8 Закону №3460 – IX не підтверджений належними доказами, є занадто завищеним, не відповідає розмірам сатисфакції, які відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини присуджуються заявником за порушення державою їхніх прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, на порушенні яких під час перебування під слідством і судом наполягає позивач.
Заслухавши пояснення представника Закарпатської обласної прокуратури Роман М.М., та позивача ОСОБА_1 , який просить рішення суду залишити без змін перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
16.05.2017, вироком Рахівського районного суду Закарпатської області, встановлено, що надаючи оцінку доказам, які були надані стороною обвинувачення, трактуючи всі сумніви на користь обвинуваченого, суд прийшов до висновку про відсутність події та складу злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_1 . Внаслідок чого ОСОБА_1 , виправдано. Провадження у відношенні ОСОБА_1 – закрито. Знято арешт з будинку АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді від 22.08.2014, після набуття цим вироком законної сили.
Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17.10.2023, вирок Рахівського районного суду від 16.05.2017 відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364 ч.2, 366 ч.2 КК України, залишено без змін. 
15.10.2024, постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 17.10.2023, вирішено залишити без змін, а касаційні скарги прокурора та представника потерпілого - без задоволення.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував під слідством та судом в період з 30.09.2014 по 17.10.2023.
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду( частина перша статті 1176 ЦК України).
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно – розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (частина друга статті 1176 ЦК України).
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
За висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) роз`яснила, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки, він є гарантованим мінімумом. Проте визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тому суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено,що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.
Під час визначення розміру відшкодування необхідно виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи судом першої інстанції, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою.
У статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати становить 8000 грн.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із розміру мінімальної заробітної плати – 8000 грн. помножити 110,3 тривалістю перебування під слідством та судом, що становить 881040 грн., оскільки моральна шкода полягала у душевних стражданнях через кримінальне переслідування, внаслідок чого позивач зазнав приниження честі, гідності та репутації, був порушений його звичайний уклад життя, пов`язаний з викликом до органів досудового розслідування та суду, постійно відчував стрес, заниження самооцінки, що створює негативні емоції.
Разом з тим, при визначенні розміру моральної шкоди суд правомірно виходив з розміру мінімальної заробітної плати, що діяв на час розгляду справи і посилання Закарпатської обласної прокуратури на ч 2 ст. 8 Закону №4059- IX, який визначив розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1600 грн. є безпідставним і не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі.
За таких обставин, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин із посиланням на докази, яким надана належна правова оцінка, і підстави заподіяння моральної шкоди позивачу відображені у рішенні суду, суд обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, судова колегія 

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури залишити без задоволення. 
Рішення Рахівського районного суду від 02 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 січня 2026 року.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ