Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року Справа№200/8262/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ
ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність стосовно нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за періоди з 25.08.2017 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення;
стягнути індексацію грошового забезпечення за періоди з 25.08.2017 по 28.02.2018 в розмірі 25 308,86 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем в порушення вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" в період з 2017 по 2018 роки не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення. Зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, а її проведення у зв`язку зі зростанням споживчих цін є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. 
Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , надав до суду відзив на позову із наведеними в ньому запереченнями щодо заявлених позивачем вимог. За змістом відзиву вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо нарахування індексації за 2017-2018 роки не підлягають задоволенню, оскільки протягом зазначеного періоду індексація не нараховувалося та не виплачувалася через відсутність фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України для виплати індексації, крім цього відповідач зауважив на відсутності в Порядку № 1078 механізму нарахування та виплати індексації у поточному періоді за попередні роки. Позивач також зауважував на неможливості встановлення місяцем підвищення доходу січня 2008 року та зазначив, що на виконання вимог п. 3 Постанови № 1013 в січні 2016року військовослужбовцям Збройних Сил України, здійснено нарахування та виплату додаткових видів грошового забезпечення за грудень 2015 року у підвищеному розмірі через що, для проведення подальшої індексації грошового забезпечення військовослужбовців при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації відповідно до Порядку № 1078, як базовий місяць (місяць підвищення) має враховуватися грудень 2015 року, що встановлено в абз. 2 п. 3 Постанови № 1013. 

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою від 03.11.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ
Позивач, ОСОБА_1 , відповідно до відомостей військового квитка серії НОМЕР_2 , копія якого наявна в матеріалах справи, в період з 25.08.2017 по 18.01.2022 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , який є відповідачем у справі.
17.06.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій, крім іншого, просив повідомити про проведення в період з 25.08.2017 по 28.02.2018 розрахунку та виплати позивачу індексації грошового забезпечення із застосуванням базового місяця - січня 2008 року.
У відповідь на зазначений запит позивачу направлені довідки-розрахунки про розмір грошового забезпечення. Відповідно до довідок-розрахунків про розмір грошового забезпечення за 2017-2018 роки, копії яких наявні в матеріалах справи, індексація грошового забезпечення позивача протягом зазначеного періоду не проводилась.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ ТА ВИСНОВКИ
Згідно зі статтею 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.
Відповідно ч.ч. 1-4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ (далі за текстом Закон № 1282-ХІІ), положення якого застосовуються судом в редакції чинній у періоді, нарахування індексації за який є предметом спору в цій справі)
Згідно зі ст. 2 Закону № 1282-ХІІ грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення) підлягають індексації. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до ст. 3 Закону № 1282-ХІІ індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Згідно зі ст. 4 цього Закону в редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015 індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. До внесення змін редакція цієї статті визначала проведення індексації в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до ст. 5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. 
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).
Згідно із пунктом 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. 
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
З 01.12.2015 положення Порядку № 1078 діють із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».
Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Пункт 10-2 Порядку № 1078 в редакції, чинній з 01.12.2015 передбачає, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
Таким чином, відповідно до наведених приписів Закону № 1282 та Порядку № 1078 проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. 
Положеннями Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 09.11.2023 у справі №420/3131/22.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 19.06.2019 (справа № 825/1987/17), від 20.11.2019 (справа № 620/1892/19), від 05.02.2020 (справа № 825/565/17) індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. 
Починаючи з 01.12.2015 положеннями Порядку проведення індексації грошових доходів населення, № 1078, запроваджено поняття “місяць підвищення доходу”, що є місяцем підвищення доходу, в якому підвищено тарифну ставку (оклад). Починаючи із 01.12.2015 зростання заробітної плати за рахунок інших постійних її складових, без підвищення тарифної ставки (окладу), не призводить до визначення нового місяця підвищення доходу.
На відміну від правил визначення базового місяця (яким вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати) та який визначався у разі, коли збільшувалася заробітна плата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати), місяцем підвищення доходу є місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) і визначається він тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). При цьому, за новими правилами зростання зарплати за рахунок інших постійних складових зарплати (без підвищення тарифної ставки чи окладу) не впливає на індексацію та не призводить до зменшення суми індексації.
Термін підвищення тарифних ставок (окладів) для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Тобто за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.
Якщо точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) для проведення індексації за попереднім механізмом визначався базовий місяць, у якому індекс споживчих цін приймався за одиницю чи 100%, обчислення ІСЦ розпочиналося із місяця, наступного за базовим, а нарахування індексації провадилося з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини третя і четверта статті 4 Закону № 1282-ХІІ), то змінами, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013, встановлено обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу та зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник
Отже, з 01.12.2015 відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.
Задля досягнення поставленої мети (зміна механізму проведення індексації, який передбачав індивідуальний підхід для кожного окремого працівника, та перехід до механізму, який би забезпечував єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників) пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 постановлено міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 01.12.2015 розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.
За рахунок цього мала б обнулитися індексація минулих років, розмір якої зростав внаслідок довготривалого не підвищення доходу працівників, а тому абзацом 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 визначено, що для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку № 1078, який уже діяв із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013, та передбачав єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників (з місяця останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник).
Втім, на виконання пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 підвищено посадові оклади працівникам інших галузей бюджетної сфери, проте військовослужбовцям оклади в грудні 2015 року не підвищувалися, а тому, в такому випадку грудень 2015 року не може вважиися для останніх місяцем підвищення тарифних ставок (окладів) для цілей застосування Порядку №1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015№1013).
Із встановлених у цій справі обставин виходить, що станом на грудень 2015 року розмір посадових окладів військовослужбовців визначався Постановою №1294, яка була чинною з 01.01.2008 та діяла до 01.03.2018, тобто до набрання чинності Постановою № 704, якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Таким чином, за умови останнього підвищення військовослужбовцям посадового окладу в січні 2008 року, місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення для цілей застосування Порядку № 1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013) є січень 2008 року.
Слід зауважити, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці». Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.
У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів, коло обставин, які є істотними для справи; факти, що підлягають встановленню; характер спірних правовідносин; матеріальний закон, який їх регулює, - залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.
Право працівника на отримання поточної індексації виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078). Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділеного на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку № 1078).
Право на виникнення «індексації-різниці» виникає у разі, коли суму підвищення заробітної плати (грошового доходу) є меншою ніж сума нарахованої індексації на час такого підвищення. 
Постановою КМУ № 1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», що набрала чинності 01.01.2008, встановлювалися посадові оклади військовослужбовців з 01.01.2008. Надалі розмір посадового окладу було змінено з 01.03.2018 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704.
Спір в цій справі щодо виплати індексації грошового забезпечення стосується виплати поточної індексації, оскільки в період, за який позивач просить здійснити нарахування та виплату індексації розмір грошового забезпечення визначався положеннями Постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Відповідно до наявних в матеріалах справи документів відповідачем не нараховувалася індексація грошового забезпечення позивачу за період проходження ним служби у період з серпня 2017 року по лютий 2018 року. 
Враховуючи висновки суду про обов`язковість проведення індексації грошового забезпечення із застосуванням січня 2008 року як місяця підвищення доходів під час обчислення індексації , відсутність в матеріалах справи доказів нарахування відповідачем індексації грошового забезпечення позивача за період служби з серпня 2017 року по лютий 2018 року із застосуванням базового місяця січня 2008 року підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 25.08.2017 по 28.02.2018.
Під час вирішення вимог позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 25.08.2017 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базовий місяць) – «січень 2008 року» в розмірі 25308,26 грн суд на підставі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховує правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, в постанові від 20.04.2023 по справі №320/8554/21, відповідно до якої суд має дослідити питання обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку суми індексації грошового забезпечення за період з 25.08.2017 по 28.02.2018.
В постанові від 08.11.2024 у справі 200/16532/21 Верховним Судом вказано на необґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність у відповідача дискреційних повноважень щодо нарахування та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення у конкретній сумі за період з 01.12.2015 до 28.02.2018, недопустимість застосування спонукаючого способу захисту, який має усічений вплив, не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача і не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини, внаслідок чого дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити.
Відповідно до показників Індексі інфляції, що розраховані Державним комітетом статистики України та розміщені на сайті https://index.minfin.com.ua/ua/economy/index/inflation величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації (із застосуванням місяцем підвищення доходу січня 2008 року) у серпні 2017 року - 221,5 %, у період з вересня по листопад 2017 року - 231,4 %, з грудня 2017 року по лютий 2018 року - 241,7 %.
Згідно із законами України про державний бюджет на 2017-2018 роки, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб в період серпня 2017 року по листопада 2017 року становить 1684,00 грн, в період з грудня 2017 року по лютий 2018 року – 1762,00 грн.
Таким чином, сума індексації позивача за період служби з 25.08.2017 по 28.02.2018 має визначатися у спосіб, що зазначений нижче:
за серпень 2017 року ( в період з 25.08.2017 по 31.08.2017, 7 днів)– 842,27грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб 1684,00 грн *величина приросту індексу споживчих цін 221,50 %/ 31*7), 
вересень - листопад 2017 року - 3896,78 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб 1684,00 грн * величина приросту індексу споживчих цін 231,40 %,), 
грудень 2017 року - лютий 2018 року - 4258,75 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб 1762,00 грн* величина приросту індексу споживчих цін 241,70 %,).
Загальна сума індексації за період з 25.08.2017 до 28.02.2018 становить 25308,86 грн (842,27 грн+ 3896,78 грн+3896,78 грн+3,896,78 грн+4258,75 грн + 4258,75 грн +4258,75 грн).
Доданий позивачем розрахунок суми індексації відповідає наведеному вище, відповідач заперечень з приводу поданого позивачем розрахунку не надав.
Враховуючи наведене вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 25.08.2017 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року у сумі 25308,26 грн також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про виплату індексації із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб суд зазначає таке.
Пунктом 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, встановлено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим зі служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Згідно з п. 4 цього Порядку виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Тобто, питання здійснення грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат вирішується під час виплати такого грошового забезпечення (в тому числі його індексації), зважаючи на що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню як передчасні.
Таким чином, позов підлягає задоволенню частково.
Щодо вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення
Таким чином, частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право, а не обов`язок суду встановлювати такий вид судового контролю за виконанням рішення суду.
З огляду на вказане, а також враховуючи те, що позивач не надав суду доказів ймовірного уникнення чи зволікання відповідачем у відновленні порушеного права, на переконання суду, відсутні підстави для встановлення вказаного виду судового контролю за виконанням рішення суду в цій адміністративній справі.
Згідно з ч. 1, 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Підпунктом 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Позивач звільнений від сплати судового збору, а тому підстави для здійснення розподілу судових витрат у вигляді сплати судового збору відсутні.
В заяві про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу представником позивача Біленком Є.Л. зазначено про отримання позивачем правничої допомоги на підставі договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) укладеного із ТОВ «Юридична компанія «Біленко та партнери» від 01.04.2025 №04/2025-03. Посилаючись на встановлення пунктом 6.3.16. договору від 01.04.2025 №04/2025-03 права юридичної компанії залучати на власний розсуд фахівців необхідних галузей знань (адвокатів, експертів, тощо) як з числа працівників компанії, так і сторонніх осіб (організацій) для реалізації умов цього Договору, відсутність в чинному законодавстві України заборон для адвокатів щодо форм реалізації їх права на працю, зокрема, заборони працювати за трудовим договором та наявність в адвокату права поєднувати адвокатську діяльність із трудовими відносинами, якщо вони не стосуються випадків, зазначених у частині першій статті 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», представник позивача наполягав на наявності підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн, понесених позивачем, що були надані співробітниками Юридичної компанії. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача Біленко Є.Л. надані копії договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 01.04.2025 №04/2025-03, укладеного із позивачем; специфікації (додаток №1) до договору від 01.04.2025; акту №А/04/2025/03-01 від 17.06.2025 приймання – передачі наданих послуг за специфікацією від 01.04.2025 (Додаток № 1); специфікації (додатку №2) до Договору від 01.04.2025, акту №А/04/2025/03-04 від 25.10.2025 приймання – передачі наданих послуг за специфікацією від 17.06.2025 (додаток № 2), посвідчення адвоката Берестень В.В. серії РН № 2189 від 27.01.2023, наказу від 20.08.2024 № 15 про прийняття ОСОБА_2 на роботу до ТОВ «ЮК «Біленко та партнери» за сумісництвом на неповний робочий час з 21.08.2024 по 31.03.2025, наказу від 20.03.2025 № 16 про продовження договору з ОСОБА_2 на період з 01.04.2025 по 30.09.2025.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1-4 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Суд зазначає, що положеннями КАСУ України не передбачено відшкодування особі витрат на юридичні послуги, надані такій особі іншим, ніж адвокат, фахівцем у галузі права, а тому витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку статті 139 КАС України.
У частині четвертій статті 59 КАС України встановлено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю, ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, відповідно до статті 1 якого договір про надання правничої допомоги є домовленістю, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (частина третя статті 4зазначеного Закону).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
У цій справі позовну заяву від імені позивача подано Біленком Євгеном Леонідовичем, докази на підтвердження того, що останній є адвокатом в матеріалах справи відсутні. Таких доказів і не здобуто судом, оскільки в Єдиному реєстрі адвокатів України відсутня інформація, що Біленко Є.Л. є адвокатом.
В заяві про відшкодування витрат на правничу допомогу позивач просив про компенсацію здійснених ним витрат, понесених на юридичні послуги від ТОВ «ЮК «Біленко та партнери»», та посилався на документи на підтвердження витрат на юридичні послуги цього товариства (договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 01.04.2025 №04/2025-03; специфікація (додаток №1) до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 01.04.2025 та акт №А/04/2025/03-01 від 17.06.2025 приймання – передачі наданих послуг за Специфікацією (додаток № 1), в яких визначено вид наданих послуг: «Встановлення факту порушення прав клієнта щодо нарахування та виплати йому поточної індексації грошового забезпечення за 2017-2018 роки); специфікація (додаток №2) до Договору від 01.04.2025 та акт №А/04/2025/03-04 від 25.10.2025 приймання – передачі наданих послуг за Специфікацією (додаток № 2) в яких визначено вид наданих послуг: «Відновлення порушення прав клієнта щодо нарахування та виплати йому поточної індексації грошового забезпечення за 2017-2018 роки»));
Втім зазначені документи не містять відомостей про надання правничої доромоги на умовах договору від 01.04.2025 саме адвокатом Берестнем В.В., який згідно з наданими позивачем документами, має трудові відносини із ТОВ «ЮК «Біленко та партнери».
Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що в матеріалах справи наявний адвокатський запит до відповідача від 17.06.2025 № АЗ/06/2025-11, направлений в інтересах позивача адвокатом Берестнем В,В, із доданими до нього свідоцтвом про право на заняття адвокатської діяльності серії РН № 2189 та ордером від 17.06.2025. В ордері зазначено про його видачу на підставі договору про надання правничої допомоги від 17.06.2025 №б/н, номер та дата укладення цього договору не відповідають номеру та даті договору про надання правничої допомоги, укладеному із ТОВ «ЮК «Біленко та партнери». Копія договору від 17.06.2025 про надання правничої допомоги, на який наявне посилання в ордері від 17.06.2025, в матеріалах справи відсутня, що унеможливлює встановлення узгоджених видів правничої допомоги адвоката та їх вартості.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн.
Беручи до уваги викладене вище, на підставі положень Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про індексацію грошових доходів населення» та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження військової служби з 25.08.2017 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця - січня 2008 року для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 індексацію грошового забезпечення за період з 25.08.2017 по 28.02.2018 в розмірі 25 308 (двадцять п`ять тисяч триста вісім) гривень 86 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Відомості про сторін:
ОСОБА_1 (позивач), адреса: ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 
Військова частини НОМЕР_4 (відповідач), адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 

Суддя А.С. Михайлик