УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №276/1111/25 Головуючий у 1-й інст. СЕМЕНЮК А. С. 
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,
суддів Шевчук А.М., Галацевич О.М.
розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін м. Житомирі цивільну справу №276/1111/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на заочне рішення Хорошівського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Семенюка А.С. у селищі Хорошів Житомирської області,
в с т а н о в и в :
У червні 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №7804106 від 18.04.2024 у розмірі 46 709,40 грн., 2422,40 грн судового збору та 6000,00 грн витрат на правничу допомогу. 
В обґрунтування позову Товариство зазначало, що 18.04.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір №7804106. Згідно умов кредитного договору, ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в сумі 11 300,00 грн в порядку, передбаченому умовами договору. 27.11.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем було укладено договір факторингу №27.11/24-Ф, згідно з умовами якого, ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» права грошової вимоги до відповідача. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача становить 46709,40 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 11 300 грн., заборгованість за відсотками - 29 759,40 грн., заборгованість за пенею - 5650,00 грн.
Заочним рішенням Хорошівського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Діджи Фінанс» відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ТОВ «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що відповідно до п. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. У відповідності до ДСТУ 2732:2023, прийнятого наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 25 травня 2023 року №121, зазначено, що службовий документ – це офіційний документ, який юридична особа створила або отримала у процесі діяльності, відповідним чином зареєструвала та/або засвідчила. Витяг зі службового документа оформлюється у тому разі, якщо немає потреби в копії всього документа. При цьому витяг оформлюється на загальному бланку підприємства з дотриманням таких вимог: у назві виду документа зазначається: «витяг з наказу», «витяг з протоколу» тощо; відтворюється повністю вступна частина (якщо вона є) службового документа; з основної частини тексту документа виписується той пункт, інформація якого необхідна; відтворюється реквізит «Підпис» (без особистого підпису); проставляються відмітка про засвідчення копії та відбиток печатки. Враховуючи, що додаток №1 до договору факторингу містить у собі інформацію щодо великої кількості боржників, що становить таємницю фінансової послуги (відповідно до ч. 1-2 ст. 10 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»), до позовної заяви позивачем було долучено саме витяг з додатку №1 до договорів факторингу, що не суперечить вимогам п. 2 ст. 95 ЦПК України та містить лише дані відповідача. 
На підтвердження факту відступлення права вимоги до відповідача за договором №7804106 про надання споживчого кредиту від 18.04.2024 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» від ТОВ «Авентус Україна», позивачем до позовної заяви було долучено наступні документи: оригінал договору факторингу №27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року (додаток №8 у позовній заяві) та докази підписання договору факторингу №27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року (додаток №13 у позовній заяві); витяг з додатку №1 до договору факторингу №27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року (додаток №4 у позовній заяві); копію платіжної інструкції №10772 від 27 листопада 2024 року з призначенням платежу: «оплата згідно договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року без ПДВ» (додаток №18 у позовній заяві), що прямо свідчить про належне виконання фактором свого обов`язку зі сплати суми фінансування за набуття права вимоги у розмірі та у строки, передбачені п. 3.3., 3.4. договору факторингу. Поряд з цим, щоб усунути можливі упередження представника відповідача щодо відсутності доказів набуття права вимоги саме за кредитним договором №7804106 від 18.04.2024, додано до даної відповіді на відзив наступні документи: копію акту приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу №27.11-24-Ф від 27 листопада 2024 року. Саме акт приймання-передачі реєстру боржників і став причиною відмови в суді першої інстанції. Під час формування додатків до позовної заяви відбувся технічний збій та не під грузився акт, саме тому представником позивача не було одразу виявлено, що він відсутній у матеріалах справи, а суд першої інстанції дану справу без руху не лишав, тому позивачеві було не відомо про дані обставини.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами обставини того, що ним набуто право вимоги до відповідача на умовах, визначених договором факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 18 квітня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір №7804106 про надання споживчого кредиту.
Відповідно до п. 9.8. договору (Розділ 9), відповідач, підписавши вказаний договір підтвердив, що перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 8000,00 грн. (п.1.3. договору); строк кредиту 360 днів. Дата повернення кредиту визначена в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, що є додатком №1 до договору, згідно якої строк дії договору закінчується 13.04.2025.
Відповідно до п. 1.5.1. договору, стандартна процентна ставка становить 2,20% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору.
Знижена процентна ставка становить 2,09 % в день та застосовується у разі, якщо споживач до 18.05.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені договором.
Відповідно до п.2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 . Дата надання кредиту: 18.04.2024 року або 19.04.2024 року (п.2.2 договору).
Згідно п.6.4. договору, у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: 6.4.1. у розмірі 240,00 гривень на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та 6.4.2. у розмірі 80,00 гривень починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. 
Після прийняття відповідачем умов кредитного договору з ним було укладено електронний кредитний договір, який був підписаний відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «C7536».
19 квітня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного Договору №7804106 від 18.04.2024. Додаткову угоду підписано за допомогою електронного підпису Позичальника одноразовим ідентифікатором.
Також сторонами договору погоджено графік платежів та загальна вартість кредиту, що підтверджується додатком 1 від 19.04.2024 до договору про надання споживчого кредиту № 7804106 від 18.04.2024 року.
ТОВ «Авентус Україна» здійснило переказ коштів відповідачу ОСОБА_1 на його картковий рахунок, що підтверджується відповідним документом від надавача платіжних послуг ТОВ «Універсальні платіжні рішення».
27 листопада 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №27.11/24-Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ «Авентус Україна» - Клієнт зобов`язується відступити ТОВ «Діджи Фінанс» – Фактор за плату належні йому права вимоги до боржників.
Згідно п.1.1 вказаного договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (цiна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги до боржників. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
Згідно п.1.2 договору факторингу ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №3, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників – підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
Пунктом 1.6 договору факторингу встановлено, що права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним акту прийому-передачі реєстру боржників (Додаток №3).
Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 513 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частинами першою та сьомою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Звертаючись до суду з даним позовом, представник Товариства посилався на те, що між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу, згідно умов якого, ТОВ «Авентус Україна» передало своє право вимоги позивачу.
Однак, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, позивачем не надано доказів того, що до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 , згідно укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року.
Позивачем долучено до матеріалів позовної заяви копію витягу з Додатку №1 до договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року, в який включена інформація щодо боржника ОСОБА_1 , ІПН боржника, номер кредитного договору 7804106, загальна сума заборгованості 46709,40 грн., з яких: 11300,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 29759,40 грн. - сума заборгованості за відсотками, 5650,00 грн. – сума заборгованості за пенею.
Також позивачем долучено до матеріалів позовної заяви копію платіжної інструкції №10772 від 27.11.1024 року на підтвердження оплати ним на рахунок ТОВ «Авентус Україна» ціни продажу за договором факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року.
Водночас, позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження підписання сторонами договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року, Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №3, після чого право вимоги вважається відступленим Фактору (п.1.2, п.1.6 Договору факторингу).
Так, в наданому позивачем договорі факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року відсутні визначені п.10.11 Договору додатки, що складають його невід`ємну частину, а саме: Додаток № 1 – Форма Реєстру Божників в електронній формі; Додаток № 2 – Форма Додаткова інформація до Реєстру Боржників в електронній формі; Додаток № 3 – Форма Акту прийому-передачі Реєстру Боржників в електронній формі; Додаток № 4 - Форма Акту прийому-передачі Документації в електронній формі; Додаток № 5 – Форма Картки обліку Договору (Розрахунку заборгованості), в електронній формі.
Таким чином, наданий суду договір факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року є неповним та не відображає узгоджені та затверджені сторонами форми Додатків №1-№5 до Договору, зокрема, форму Реєстру Боржників, та форму Акту прийому-передачі Реєстру Боржників. Тим самим не доведено, що долучена до матеріалів позовної заяви копія витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року, в який включена інформація щодо боржника ОСОБА_1 , є витягом з Реєстру Боржників, сформованим згідно умов Договору факторингу, а саме згідно затвердженої його сторонами форми Додатку №1. 
Отже, позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами обставини того, що ним набуто право вимоги до відповідача на умовах, визначених договором факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року, а відтак, що його майнове право порушено і підлягає судовому захисту.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, представник ТОВ «Діджи Фінанс» не спростував висновків суд першої інстанції щодо ненадання ним доказів на підтвердження набуття права вимоги до відповідача, згідно договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року.
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ТОВ «Діджи Фінанс» долучило до апеляційної скарги акт прийому передачі Реєстру боржників до Договору Факторингу від 27.11.2024 року.
За ч. 3 ст. 367 ЦК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Дослідження нових доказів здійснюється у випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17.
Додані до апеляційної скарги нові докази, а саме: акт прийому передачі реєстру боржників до договору факторингу від 27.11.2024 року, який також не підписаний сторонами, колегія суддів не бере до уваги, оскільки позивачем порушено порядок подання доказів та не обґрунтовано поважних причин неможливості їх подання до суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги немає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.
Заочне рішення Хорошівського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді