ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 р. 	Справа № 440/22/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2025, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/22/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України   
про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (далі– Центральна ВЛК, відповідач), якому, з урахуванням уточнення, просила суд:
визнати протиправною та скасувати постанову Центральної ВЛК Міністерства оборони України, оформлену як витяг з протоколу засідання ВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень контузій, травм, каліцтв (протокол від 04.11.2024 №7940) про причинний зв`язок захворювань та причину смерті військовослужбовця ОСОБА_2 ;
зобов`язати Центральну ВЛК переглянути причинний зв`язок захворювання та смерті військовослужбовця ОСОБА_2 відображений у витязі з протоколу засідання ВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень контузій, травм, каліцтв (протокол від 04.11.2024 №7940) та встановити причинний зв`язок захворювання, яке призвело до смерті військовослужбовця ОСОБА_2 у формулюванні передбаченому підпунктом "ґ" пункту 21.5 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 "захворювання та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини".
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2025 по справі № 440/22/25 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2025 по справі № 440/22/25 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про те, що суд помилково погодився з позицією відповідача про дотримання процедури визначення причинного зв`язку захворювання, яке призвело до смерті військовослужбовця ОСОБА_2 , та безпідставно дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною і скасування постанови Центральної ВЛК від 04.11.2024 № 7940. Вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував пункт 2.6.1 наказу МОЗ України від 17.05.1997 № 150, дійшовши висновку, що відсутність встановленого за життя причинного зв`язку між захворюванням та участю в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС унеможливлює його встановлення після смерті. Позивач зазначає, що відповідно до п. 2.6.1 наказу МОЗ № 150, у випадку смерті особи, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, причинний зв`язок встановлюється, якщо: 1) захворювання входить до Переліку хвороб; 2) діагноз підтверджений результатами патолого-анатомічного або судово-медичного дослідження або клінічно доведений при стаціонарному обстеженні за життя. Апелянт наголошує, що діагноз смерті ОСОБА_2 (атеросклеротична хвороба серця, гостра серцево-судинна недостатність) входить до 4 групи Переліку хвороб (п. 4.3.6), при яких може бути встановлений причинний зв`язок із дією іонізуючого випромінювання, та підтверджений висновком судово-медичної експертизи трупа № 518 від 19.07.2024. У зв`язку з чим, на переконання позивача, всі умови, визначені п. 2.6.1 наказу МОЗ № 150, були наявні, а отже, відповідач порушив процедуру встановлення причинного зв`язку, а суд безпідставно цього не врахував. 
Висновок суду першої інстанції про те, що вирішальною обставиною у спірних правовідносинах є те, що захворювання серцево-судинної системи було діагностовано через 17 років після участі ОСОБА_2 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, вважає таким, що суперечить п. 3.4 наказу МОЗ № 150, який передбачає врахування часу виникнення захворювання залежно від категорії постраждалої особи, оскільки, на переконання позивача, обмеження строків виникнення хвороб (3 роки, 5–7 років тощо), визначені у підпунктах 3.4.1–3.4.6 наказу МОЗ № 150, стосуються лише осіб категорій 2–4, тоді як для осіб категорії 1 (до яких належить ОСОБА_2 ) такі строкові обмеження не встановлені. 
Відповідач правом відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі – КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.
ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з померлим ОСОБА_2 учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 та копією посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на чорнобильській АЕС серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 ). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 541 від 19.07.2024 форми №106/о причиною смерті зазначено атеросклеротична хвороба серця та гостра серцево-судинна недостатність.
Позивачка звернулась до відповідача із заявою про встановлення причинного зв`язку його смерті з виконанням обов`язків військової служби наслідків аварії на ЧАЕС.
04.11.2024 Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України протоколом № 7940 встановлено захворювання солдата у відставці ОСОБА_2 , 1962 року народження «Атеросклеротична хвороба серця Гостра серцево-судинна недостатність», яке стало причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та зазначено, що захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті, ні, не пов`язані з проходженням військової служби.
Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернулася до суду із даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання протиправною та скасування постанови Центральної ВЛК, оформленої протоколом засідання військово-лікарської комісії від 04.11.2024 №7940 про причинний зв`язок захворювань та причини смерті військовослужбовця ОСОБА_2 , оскільки в матеріалах справи відсутні докази неврахування ВЛК певних медичних висновків (документів) або порушення процедури проведення обстеження або визначення причинного зв`язку захворювань її чоловіка. 
Суд зауважив, що відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо встановлення причинно-наслідкового зв`язку хвороби та смерті з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС є дискреційними повноваженнями та виключною його компетенцією.
Зазначив, що розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на час спірних правовідносин.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положеннями статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII (далі – Закон № 796-XII).
Відповідно до ст. 13 Закону № 796-XII передбачено, що держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за:
1) пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;
2) втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою;
3) матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.
На державу покладаються також зобов`язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Статтею 12 Закону № 796-XII встановлено, що причинний зв`язок між захворюванням, пов`язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України визначений Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі Положення).
Згідно з пунктом 21.3 вказаного Положення, причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.
У випадку відсутності підстав для зміни або визначення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв) у формулюваннях, передбачених пунктами 21.5, 21.6 цієї глави, протокол не складається, а заявнику надається письмове роз`яснення.
Згідно з підпунктом “ж” пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402, постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймається в такому формулюванні: «Захворювання (поранення, травма, контузія, каліцтво), НІ, не пов`язане з проходженням військової служби» - якщо захворювання виникло в того, хто пройшов медичний огляд, до призову на військову службу, прийняття на військову службу за контрактом (у тому числі і захворювання, яке не діагностовано під час призову (під час прийому на військову службу), але патогенетично їх розвиток почався до призову (до прийому) на військову службу) і військова служба не вплинула на вже наявне захворювання і придатність до військової служби або коли захворювання виникло після звільнення з військової служби, коли початок захворювання не можна віднести на період проходження військової служби.
Відповідно до підпункту а) пункту 21.6 Положення, при встановленні причинного зв`язку захворювань військовослужбовців з аварією на Чорнобильській АЕС та інших ядерних об`єктах, учасників ядерних випробувань і випробувань ядерної зброї та тих, що брали участь у складанні ядерних боєприпасів і здійснювали на них регламентні роботи для проведення відповідних випробувань і військових навчань, постанови приймаються у формулюваннях (наявність посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії (постраждалого від наслідків аварії) на Чорнобильській АЕС відповідної категорії при встановленні причинного зв`язку обов`язкова): 
"Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" - якщо захворювання виникли у період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, загострились або ускладнились, призвели до інвалідності чи смерті у строки, передбачені Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 травня 1997 року N 150 "Про затвердження нормативних актів щодо хвороб, при яких може бути встановлений причинний зв`язок з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 вересня 1997 року за N 448/2252, (далі - Наказ МОЗ України від 17 травня 1997 року N 150), і військовослужбовець, колишній військовослужбовець має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Пунктом 21.32 Положення визначено, що медичний огляд і встановлення причинного зв`язку захворювань у військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших аварій на ядерних об`єктах та випробуваннях ядерної зброї або мають статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, проводиться тільки після стаціонарного обстеження у закладах охорони здоров`я (установах).
Рішення про причинний зв`язок захворювань у військовослужбовців ВЛК приймають у випадках, коли захворювання зазначені у наказі МОЗ України від 17 травня 1997 року № 150.
Питання причинного зв`язку захворювань у осіб, звільнених з військової служби (військовозобов`язаних, призваних на збори з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС), які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інших ядерних об`єктах, випробуванні ядерної зброї, складанні ядерних зарядів і здійснювали на них регламентні роботи, покладається на штатні ВЛК.
Питання причинного зв`язку захворювань у зазначених осіб, звільнених з військової служби мають право вирішувати Центральна та регіональні міжвідомчі експертні комісії, обласні спеціалізовані лікарсько-консультативні комісії МОЗ України у формулюваннях причинного зв`язку захворювань, передбачених цим Положенням. Обов`язковий перелік необхідних документів, які підлягають розгляду ВЛК для встановлення причинного зв`язку захворювань з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, на ядерному об`єкті, при випробуваннях ядерної зброї, з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби:
а) направлення на ВЛК командира частини, начальника установи для військовослужбовця; заява від громадянина або направлення із ТЦК та СП для осіб, звільнених з військової служби;
б) довідка про тривалість роботи у зоні аварії та отриману дозу опромінювання (для військовослужбовців, які брали участь у випробуваннях ядерної зброї, - довідка про перебування у зоні випробування), яка надається військовослужбовцям командирами частин (начальниками установ або кадровими органами), на військовозобов`язаних - ТЦК та СП, а також архівними установами; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, посвідчення постраждалого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році;
в) медичні документи, що характеризують стан здоров`я особи, яка брала участь у роботі (випробуваннях ядерної зброї) у до- та після аварійний період. Документи подаються з закладів охорони здоров`я (установ) за місцем стаціонарного або амбулаторного обстеження, лікування та нагляду;
г) дані про характер перебігу захворювання у післяаварійний період із зазначенням діагнозу, частоти загострень та рецидивів, тривалості ремісій.
Постанова про причинний зв`язок захворювань оформлюється:
на військовослужбовців - свідоцтвом про хворобу (довідкою), яке підлягає затвердженню штатною ВЛК;
на колишніх військовослужбовців - витягом з протоколу засідань штатної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, травм, контузій, каліцтв).
У складних випадках розгляд постанов про причинний зв`язок захворювань проводиться ЦВЛК із залученням, за необхідності, головних медичних спеціалістів Міністерства оборони України, Центральної міжвідомчої експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України та інших фахівців за їх згодою.
Пунктом 3.4 Інструкції по застосуванню Переліку хвороб, при яких може бути встановлено причинний зв`язок з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників у дорослого населення, яке постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.05.1997 № 150, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.09.1997 за № 448/2252, визначено, що при встановленні причинного зв`язку за 4 групою Переліку хвороб для всіх категорій осіб, постраждалих внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, обов`язково береться до уваги час виникнення захворювання, а також наявність витягу з акта огляду медико-соціальної експертної комісії щодо стійкої втрати працездатності за Переліком хвороб.
За 4 групою Переліку хвороб розглядаються медичні справи учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 2 та 3), а також потерпілих від Чорнобильської катастрофи, визначених пунктом 2 частини першої статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (категорія 2), евакуйованих осіб та осіб, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення (категорія 2), гарантованого добровільного відселення (категорія 3), посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).
В учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2) причинний зв`язок встановлюється, якщо хвороба виникла і це підтверджено стаціонарним лікуванням, у період аварійних робіт у 30-кілометровій зоні Чорнобильської АЕС та/або протягом п`яти - семи років після закінчення робіт з ліквідації наслідків аварії.
Для прирівняних до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2) громадян, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, причинний зв`язок встановлюється, якщо хвороба виникла і це підтверджено стаціонарним лікуванням, у період аварійних робіт/участі у випробуваннях та/або протягом п`яти - семи років після зазначених подій (п. 3.4.1 Інструкції)
Пунктами 3.4.2 – 3.4.5 Інструкції передбачено, що в учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 3) причинний зв`язок встановлюється, якщо хвороба виникла і це підтверджено стаціонарним лікуванням, у період роботи в зоні відчуження і протягом трьох років після закінчення участі в роботах з ліквідації.
У потерпілих від Чорнобильської катастрофи, визначених пунктом 2 частини першої статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (категорія 2), осіб, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення (категорія 2), евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (у тому числі осіб, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) (категорія 2), причинний зв`язок встановлюється, якщо хвороба виникла і це підтверджено стаціонарним лікуванням протягом п`яти - семи років після евакуації.
У потерпілих (категорія 3), визначених абзацами шостим - восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», причинний зв`язок встановлюється, якщо хвороба виникла і це підтверджено стаціонарним лікуванням, у період проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення та гарантованого добровільного відселення і протягом п`яти-семи років після відселення, але не пізніше 1995 року (для відселених).
У потерпілих (категорія 4), визначених пунктом 4 частини першої статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», причинний зв`язок встановлюється, якщо хвороба виникла і це підтверджено стаціонарним лікуванням, у період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю протягом п`яти років.
З аналізу наведених норм слідує, що встановлення (або відмова у встановленні) причинного зв`язку між захворюванням/причиною смерті та наслідками аварії на ЧАЕС належить до компетенції ВЛК/ЦВЛК, однак реалізується не довільно, а виключно в межах приписів ст. 12 Закону № 796-XII, Положення № 402 (зокрема пп. 21.3, 21.6, 21.32) та Наказу МОЗ № 150 (Інструкція, зокрема п. 3.4 та підпункти 3.4.1–3.4.5).
Зазначене нормативне регулювання встановлює обов`язковий алгоритм дій та критерії, які підлягають врахуванню при прийнятті рішення про причинний зв`язок: наявність відповідного захворювання у Переліку, проведення стаціонарного обстеження у визначеному порядку, оцінка часу виникнення захворювання (за правилами Інструкції № 150) та документальне підтвердження обставин, що мають значення для висновку.
Отже, при вирішенні даного спору слід перевіряти не обґрунтованість медичного висновку, а чи дотримався відповідач установленої законом процедури та чи застосував визначені вказаними нормативними актами критерії.
Так, як вбачається зі змісту протоколу № 7940 від 04.11.2024 (а.с. 74 зворот-75), рішення прийнято Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України у межах її повноважень, визначених пунктом 21.3 Положення № 402, у колегіальному складі з дотриманням встановленої форми протоколу засідання ВЛК.
Протокол містить усі обов`язкові структурні елементи: відомості про заявника, предмет розгляду, перелік досліджених документів, встановлені фактичні обставини, лікарський експертний висновок, мотиви прийняття рішення та резолютивну частину з формулюванням, прямо передбаченим підпунктом «ж» пункту 21.5 Положення № 402. 
Отже, вимоги щодо суб`єкта, форми та порядку ухвалення рішення дотримані.
Також зі змісту вказаного протоколу № 7940 вбачається, що для вирішення питання щодо встановлення причинного зв`язку захворювання ОСОБА_2 , яке стало причиною смерті з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідачем розглянуто такі документи: копія протоколу засідання ЦВЛК від 12.12.2013 № 3150; копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане 20.07.2024; копія лікарського свідоцтва про смерть Кременчуцького міжрайонного СМВ ОБ СМЕ від 19.07.2024 №541; копія військового квитка НОМЕР_4 від 03.03.1992; копія довідки в/ч НОМЕР_5 від 09.02.1993 № 2893; копія посвідчення (ЧАЕС) серії НОМЕР_2 від 23.09.2019; копія довідки МСЕК серії АБ № 0033634 від 05.09.2022; копія висновку експерта від 16.08.2024 № 518; медична книжка.
Тобто, перелік розглянутих відповідачем документів охоплює як правовий статус особи, так і медичні дані, необхідні для правового вирішення питання причинного зв`язку.
Колегія суддів зазначає, що встановлюючи причинний зв`язок захворювання ОСОБА_2 , що призвело до смерті з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідач у протоколі чітко розмежував захворювання, які згідно з протоколом ЦВЛК від 12.12.2013 № 3150 визнані пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (неврологічна патологія) та захворювання, яке безпосередньо призвело до смерті — атеросклеротична хвороба серця, гостра серцево-судинна недостатність.
Комісія зазначила, що причина смерті настала внаслідок захворювання, яке виникло через 17 років після участі у ліквідації аварії, і не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з тими захворюваннями, які раніше були визнані пов`язаними з виконанням військових обов`язків. 
Колегія суддів вважає такий підхід правомірним, оскільки Положення № 402 та Наказ МОЗ № 150 вимагають встановлювати причинний зв`язок конкретного захворювання або смерті, а не виходити із загального факту інвалідності чи участі у ліквідації аварії.
Сам по собі факт, що за життя ОСОБА_2 була встановлена інвалідність I групи з формулюванням «захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС», не звільняє ВЛК від обов`язку окремо оцінювати причинний зв`язок захворювання, яке стало безпосередньою причиною смерті, що й було здійснено відповідачем.
Доводи апелянта щодо неправильного застосування судом першої інстанції пункту 2.6.1 наказу МОЗ України від 17.05.1997 № 150, мотивовані тим, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок захворювання, яке входить до 4 групи Переліку хвороб (п. 4.3.6) та підтверджене висновком судово-медичної експертизи, що вказує на наявність всіх умов для встановлення причинного зв`язку, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.
Зокрема, колегія суддів зазначає, що пункт 2.6.1 наказу МОЗ України від 17.05.1997 № 150 не встановлює автоматичного обов`язку визначення причинного зв`язку у разі смерті особи лише за наявності захворювання, яке входить до Переліку хвороб, та підтвердження причини смерті результатами судово-медичної експертизи. 
Зазначена норма передбачає можливість встановлення такого зв`язку за умови дотримання всіх інших вимог, визначених законодавством, зокрема з урахуванням положень статті 12 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пунктів 21.6, 21.32 Положення № 402 та пункту 3.4 Інструкції до наказу МОЗ № 150, які вимагають оцінки часу виникнення захворювання, його перебігу та наявності причинно-наслідкового зв`язку саме з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
З протоколу від 04.11.2024 № 7940 вбачається, що відповідачем на підставі досліджених документів було встановлено, що за життя ОСОБА_2 причинний зв`язок із виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС було встановлено щодо захворювань: енцефаломієлополіневрит зі стійким вестибуло-атактичним синдромом, рефлекторно-пірамідною недостатністю у руках, нижні парапарезом, астено-невротичним синдромом, дисфункцією тазових органів центральному типу, що підтверджується протоколом ЦВЛК від 12.12.2013 № 3150 та відповідними висновками МСЕК. Водночас атеросклеротична хвороба серця та гостра серцево-судинна недостатність, які безпосередньо зазначені як причина смерті, виникли та були діагностовані через значний проміжок часу (17 років) після участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що відповідачем було належним чином враховано при прийнятті оскаржуваного рішення з урахуванням вимог пункту 3.4 Інструкції до наказу МОЗ № 150 щодо обов`язкової оцінки часу виникнення захворювання.
Отже, розглядаючи заяву позивачки, відповідач не ототожнював наявність встановленого за життя причинного зв`язку щодо окремих захворювань із автоматичним встановленням причинного зв`язку смерті, а здійснив оцінку саме того захворювання, яке призвело до смерті ОСОБА_2 , у межах передбаченої законом процедури та з дотриманням визначених нормативними актами критеріїв.
Доводи апелянта про те, що обмеження строків виникнення хвороб (3 роки, 5–7 років тощо), визначені у підпунктах 3.4.1–3.4.6 наказу МОЗ № 150, стосуються лише осіб категорій 2–4, тоді як для осіб категорії 1 (до яких належить ОСОБА_2 ) такі строкові обмеження не встановлені колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні вказаних норм, оскільки, як зазначалось вище, пункт 3.4 Інструкції до наказу МОЗ № 150 прямо передбачає, що при встановленні причинного зв`язку за 4 групою Переліку хвороб обов`язково береться до уваги час виникнення захворювання для всіх категорій осіб, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. 
Отже, сама по собі належність особи до категорії 1, не звільняє ВЛК від обов`язку оцінювати проміжок часу через який виникло захворювання, що спричинило смерть, а навпаки — зумовлює необхідність його врахування при прийнятті рішення.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що значний проміжок часу між участю ОСОБА_2 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та виникненням захворювання, що стало причиною смерті останнього є обставиною, яка підлягала обов`язковому врахуванню при вирішенні питання причинного зв`язку, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції пункту 3.4 наказу МОЗ № 150.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, фактично доводи позивачки зводяться до незгоди з висновком Центральної ВЛК про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між захворюваннями, які відповідно до протоколу засідання ЦВЛК від 12.12.2013 № 3150 були визнані пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та захворюванням серцево-судинної системи (атеросклеротичною хворобою серця, гострою серцево-судинною недостатністю), що стало причиною смерті ОСОБА_2 .
Разом з тим, квідповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 10 лютого 2022 року у справі № 160/7153/20, перевірка правильності рішень військово-лікарських комісій за медичними показниками не належить до компетенції адміністративного суду. Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 12 лютого 2021 року у справі № 820/5570/16 та від 12 червня 2020 року у справі № 810/5009/18, наголосивши, що надання судом оцінки медичним діагнозам і їх відповідності розкладу хвороб виходить за межі судового контролю.
Виконуючи завдання адміністративного судочинства, визначені частиною другою статті 2 КАС України, суд не втручається у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки законності прийняття рішення. Встановлення причинно-наслідкового зв`язку між захворюванням, причиною смерті та дією іонізуючого випромінювання внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС належить до виключної компетенції ВЛК та є реалізацією її дискреційних повноважень.
Матеріали справи не містять доказів того, що при прийнятті оскаржуваної постанови ЦВЛК не було враховано певні медичні документи або порушено встановлену процедуру. Позивач також ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі не зазначила конкретних порушень процедури проведення обстеження чи визначення причинного зв`язку.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для визнання протиправною та скасування постанови Центральної військово-лікарської комісії від 04.11.2024 №7940 про причинний зв`язок захворювань та причину смерті військовослужбовця ОСОБА_2 , що зумовлює відмову у задоволенні позову.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. 
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
На виконання вимог ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують..
Керуючись ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року по справі № 440/22/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк