ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний №336/2801/25 Головуючий в 1 інст. Зарютін П.В.
Провадження №33/807/1168/25 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року      місто Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 2 червня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови, суддя суду першої інстанції встановив, що 11 березня 2025 року о 11:42 год., в м. Запоріжжя, по вул. Олексія Поради, 38, ОСОБА_1 , керував т/з ВАЗ 2101, н/з НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху України, згідно яких водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що своє знаходження в стані сп`яніння не заперечує, однак заперечує щодо накладеного на нього судом стягнення. 
Зауважує, що суд наклав на нього стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобами строком на 1 рік. Однак, він ніколи не мав посвідчення водія, яке дає право керувати автомобілем, а тому вважає, що суд позбавив його неіснуючого права.
Просить на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», звільнити від його сплати. Скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 2 червня 2025 року, справу про адміністративне правопорушення закрити.
Окрім звернення до апеляційного суду зі скаргою ОСОБА_1 звернувся з клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на поважність причини його пропуску.
В обґрунтування своїх доводів зазначив, що копію оскаржуваної постанови не отримував, з її текстом ознайомився через ЄДРСР – 25 серпня 2025 року, є військовослужбовцем. Звертався до апеляційної інстанції зі скаргою на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 червня 2025 року, однак постановою судді Запорізького апеляційного суду від 24 вересня 2025 р. йому повернута апеляційна скарга, з роз`ясненням права повторного звернення до суду апеляційної інстанції.
Таким чином вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 2 червня 2025 року пропущений ним з поважних причин.
Дослідивши матеріали справи, доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, враховуючи, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладені в клопотанні доводи, суддя апеляційного суду, з урахування положень ст. 294 КУпАП, вважає за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 червня 2025 року.
Враховуючи належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, шляхом доставки смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. № 28), зазначення апелянтом в своїй скарзі про розгляд справи без його участі, суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за відсутністю останнього, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.
Суддя апеляційного суду, згідно з вимогами ст. 294 КУпАП, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду змінити.
Так, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вина  ОСОБА_1 за наведених у протоколі про адміністративне правопорушення та встановлених судом доведеними обставин, підтверджується: рапортом, диском з відеозаписом події, направленням на проходження медичного огляду, медичним висновком № 1635 від 11 березня 2025 року.
Так, за даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 268532 від 11 березня 2025 року,  ОСОБА_1 інкримінується те, що він 11 березня 2025 року о 11:42 год., в м. Запоріжжя, по вул. Олексія Поради, 38, керував т/з ВАЗ 2101, н/з НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху України, згідно яких водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.
З довідки старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП в Запорізькій області ДПП вбачається, що за відомостями ГСЦ МВС посвідчення водія у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відсутнє (а.с. 3);
Дослідженим апеляційним судом відеозаписом події, зафіксовано керування ОСОБА_1 транспортним засобом, факт відсутності у нього посвідчення водія.
Отже, доводи апелянта, про відсутність у нього права на керування транспортним засобом є обґрунтованими.
Таким чином заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про неможливість застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом як до особи, яка не має посвідчення водія на права керування транспортним засобом.
Пунктом 2.1 а) Правил дорожнього руху передбачено, що водій транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
За ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від № 18 від 19.12.2008 р.) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч.4 ст. 122, ст. 122-2, ч.3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.
Суд першої інстанції, наклавши на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, не врахував викладену у зазначеній вище Постанові позицію.
Беручи до уваги те, що матеріали справи містять відомості про те, що у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія відсутнє, накладене на нього стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами підлягає виключенню.
За наведених вище обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова - зміні. 
Щодо доводів апеляційної скарги про звільнення  ОСОБА_1  від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», який постановлено стягнути з нього в оскаржуваній постанові, суддя апеляційного суду дійшов до наступних висновків.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, серед інших, військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Між тим, предмет розгляду даної справи не пов`язаний з виконанням ОСОБА_1 військового обов`язку, а також під час виконання ним службових обов`язків, а відтак вказаний аргумент до уваги суддею апеляційного суду не приймається.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-
П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 червня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 червня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, змінити.
Виключити із постанови судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 2 червня 2025 року, рішення про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
В решті постанову суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду      В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 336/2801/25