ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

12 січня 2026 року	Справа №160/24350/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Головного управління ДМС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, - 
УСТАНОВИВ:
25.08.2025 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Ющенко Олексій Олегович звернувся через підсистему "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДМС у Дніпропетровській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 21 серпня 2024 року №120111010004957 про заборону в`їзду в Україну громадянці Республіки Казахстан ОСОБА_3 , строком на п`ять років.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з метою возз`єднання сім`ї та реалізації одного з основних сімейних прав, гарантованих державою, - право проживання в сім`ї, 29 січня 2025 року ОСОБА_4 намагалася в`їхати в Україну. Проте на пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України «Старокозаче» НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, попри наявність дійсної візи, виданої посольством України в Республіці Казахстан (дійсна з 29.01.2025 року до 28.04.2025 року), їй було відмовлено в перетинанні державного кордону, з підстав наявності рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну строком на три роки, до 14 лютого 2026 року. Саме така підстава вказана у рішенні про відмову у перетинанні державного кордону України від 29 січня 2025 року. Також позивач дізналася, що у відношенні неї 21 серпня 2024 року було прийнято ще одне рішення про заборону в`їзду в України (№1201110100014957) строком на п`ять років. Як йдеться в оскаржуваному рішенні, правовою підставою його прийняття стало те, що перебування ОСОБА_2 на території України може суперечити вимогам Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (дала – Закон). При цьому обґрунтування щодо того, що саме маються на увазі під поняттям «суперечити вимогам Закону» в оскаржуваному рішенні ГУ ДМС України в Дніпропетровській області відсутнє. Вважає такі дії відповідача протиправними, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2025 року поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 13.10.2025 року. Також вказаною ухвалою суду зобов`язано відповідача надати додаткові докази в даній справі.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи. 
30.09.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області надійшов письмовий відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти заявленого адміністративного позову, вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 92 Конституції України врегульовано правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, вбачається, що в разі прийняття рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства приймається рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України. 21.08.2024 року, керуючись положеннями частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ГУ ДМС у Дніпропетровській області було прийнято рішення № 1201110100014957 про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років відносно громадянки Казахстану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наголошує на тому, що відповідно до імперативних вимог абзацу третього частини 1 статті 30 вищевказаного Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин від 28.06.2023 року), іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього. Враховуючи викладене, просить суд відмовити в задоволення позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2025 року в задоволенні клопотання представника Головного управління ДМС у Дніпропетровській області – Малєжик Тетяни Анатоліївни про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін відмовлено.
08.10.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивачів надійшли додаткові письмові пояснення, в яких він звертає увагу на таке. Як зазначається в оскаржуваному рішенні, воно прийнято на підставі рішення Відділу № 2 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 07 серпня 2024 року № 19 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства, яке стосувалося ОСОБА_5 . Разом з тим, як було вже відмічено у позовній заяві, належним чином засвідчену копію рішення Відділу № 2 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 07 серпня 2024 року № 19 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства, надано на адвокатський запит 25 лютого 2025 року. При цьому вказане рішення не містить належного обґрунтування та одного з обов`язкових реквізитів – підпису посадової особи, яка його винесла. Виходячи з викладеного, вважає, що рішення Відділу № 2 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 07 серпня 2024 року № 19 не може бути покладено в основу оскаржуваного рішення, оскільки не є офіційним документом через фіктивність форми, а тому не може створювати будь-яких правових наслідків. Таким чином оскаржуване рішення про заборону в`їзду в Україну прийняте за відсутності підстав для його прийняття. Також при винесенні оскаржуваного рішення відповідачем не вжито жодних заходів з метою з`ясування наявності поважних причин, які унеможливлювали виконання рішення про примусове повернення, не надано право ОСОБА_6 надати будь-які пояснення щодо обставин які мали б значення і повинні були бути враховані при прийнятті рішення про примусове видворення. Також зазначає, що жодної з підстав для заборони в`їзду в Україну, які передбачені статтею 13 Закону, вказане рішення не містить. Також зазначає, що у своєму відзиві на позовну заяву відповідач посилається на подання Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 06.12.2022 року №4/3-1782. Разом з тим, в оскаржуваному рішенні відсутні жодні посилання на вказане подання як на обґрунтування необхідності його прийняття. Крім того, вказує, що відсутність факту оскарження рішення Відділу № 2 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 07 серпня 2024 року №19, яке покладене в основу оскаржуваного рішення, не спростовує його невідповідність вимогам законодавства України і як наслідок безпідставність прийняття у відношенні позивачки рішення про заборону в`їзду в Україну. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 року продовжено строк розгляду адміністративної справи до 12.01.2026 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що громадянка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була документована ГУ ДМС у Дніпропетровській області на підставі ч. 14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (возз`єднання сім`ї з громадянином України у зв`язку із шлюбом) посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 від 24.05.2021 року, терміном дії до 15.05.2022 року. 
Згідно відомостей ІП «Облік іноземців та біженців» ЄІАС УМП вищевказана посвідка має статус «знищений».
Рішенням ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 06.05.2022 року відмовлено в оформленні посвідки на тимчасове проживання громадянці Казахстану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до підпункту 9 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322 (подання завідомо неправдивих відомостей щодо адреси місця проживання та, як наслідок, неможливість підтвердження факту проживання заявниці за вказаною в заяві-анкеті адресою).
Із заявою про продовження строку перебування на території України в порядку, визначеним Постановою КМУ № 150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» від 15 лютого 2012 року, вищевказана іноземна громадянка до ГУ ДМС у Дніпропетровській області не зверталась.
За порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: ухилення від виїзду з України після відмови в наданні посвідки на тимчасове проживання в Україні відносно гр. ОСОБА_7 посадовими особами Шевченківського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 003636 від 19.07.2022 року за ч.1 ст. 203 КУпАП.
19.07.2022 року за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, за вчинення якого передбачена відповідальність згідно до частини 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Шевченківським відділом у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відносно гр. ОСОБА_7 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 гривень.
Враховуючи викладені вище обставини, з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (у громадянки ОСОБА_7 відсутні підстави для перебування на території Україні, виключний перелік яких визначено статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»), та в зв`язку з порушенням ОСОБА_8 законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, керуючись положеннями статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 19.07.2022 року Шевченківським відділом у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відносно громадянки Казахстану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято рішення № 23 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, та зобов`язано її покинути територію України у термін до 18.08.2022 року.
Разом з цим, ОСОБА_4 ухилилась від виконання прийнятого відносно неї рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 19.07.2022 року № 23, територію України не покинула.
08.12.2022 року за вх. № 17625/1/1201-22 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надійшло подання Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 06.12.2022 року № 4/3-1782 про прийняття рішення щодо заборони в`їзду іноземного громадянина, надіслане на підставі частини 1 статті 1, пунктів 1 – 3 частини 1 статті 2, пункту 1 та пункту 2 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII, статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI, пункту 4, пункту 5 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 року № 1235, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 січня 2014 року за № 25/24802, в чинній редакції Наказу від 24.02.2017 року.
У вищевказаному поданні від 06.12.2022 року № 4/3-1782 Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області зазначає наступне, а саме: «Працівниками УМП ГУНП в Дніпропетровській області в ході виконання своїх службових обов`язків щодо протидії нелегальній міграції встановлено, що на території України громадянка Казахстану ОСОБА_4 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушувала міграційне законодавство України.
Вказану громадянку притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та прийнято рішення про примусове повернення.
Також встановлено, що під час знаходження на території Дніпропетровської області, ОСОБА_10 , не працювала, при цьому намагалася налагодити схему з незаконної легалізації своїх співвітчизників шляхом укладення фіктивних шлюбів з громадянами України.
Разом з тим, гр. ОСОБА_10 серед свого оточення намагалася знайти можливість підроблювати печатки перетину державного кордону України, паспорти громадян
України та посвідки на тимчасове/постійне проживання.»
Враховуючи зазначені вище обставини, встановлені Управлінням міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області відносно громадянки Казахстану ОСОБА_2 , Управління міграційної поліції ГУ НП в Дніпропетровській області у поданні від 06.12.2022 року №4/3-1782 зазначає, що дії ОСОБА_2 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , загрожують громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, посилаючись на норми статей 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», клопоче про прийняття відносно зазначеної іноземки рішення про заборону в`їзду на територію України строком на три роки.
07.08.2024 року було виявлено гр. ОСОБА_7 , яка порушила законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: з 18.09.2022 року перевищила встановлений строк перебування більше як на 30 днів, ухилилась від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, чим порушила вимоги ч. 1, 3 ст. 3, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
За порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства відносно гр. ОСОБА_7 посадовими особами Відділу № 2 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 006425 від 07.08.2024 року за ч.2 ст. 203 КУпАП.
07.08.2024 року за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, за вчинення якого передбачена відповідальність згідно до частини 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Відділом № 2 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно гр. ОСОБА_7 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 гривень.
07.08.2024 року, керуючись положеннями частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Шевченківським відділом у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області було прийнято рішення № 19 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства громадянки Казахстану ОСОБА_2 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення Шевченківського відділу у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 07.08.2024 року № 19 виконано 10.08.2024 року, що підтверджується інформацією у веб-інтерфейсі інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» стосовно перетину державного кордону громадянкою Казахстану ОСОБА_8 за паспортним документом (закордонним паспортом) № НОМЕР_3 через пункт пропуску «Старокозаче».
21.08.2024 року, керуючись положеннями частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ГУ ДМС у Дніпропетровській області було прийнято рішення № 1201110100014957 про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років відносно громадянки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позивачі, не погодившись із вказаним рішенням відповідача, звернулися до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до частини 1 статті 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (зі змінами та доповненнями). 
Згідно до вимог частини 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин від 28.06.2023 року), іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Положеннями частини 1 статті 9 вищевказаного Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин від 28.06.2023 року), встановлено що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин від 28.06.2023 року), іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації.
Згідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин від 28.06.2023 року), реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.
Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин від 28.06.2023 року), відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.
Положеннями частини 3 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин від 28.06.2023 року), передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин від 28.06.2023 року), іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Суд зазначає, що виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений в статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин від 28.06.2023 року), нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Згідно до абзацу першого частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин від 28.06.2023 року), Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Відповідно до абзацу першого частини 5 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин від 28.06.2023 року), рішення про примусове видворення іноземця або особи без громадянства виконується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, крім рішень, прийнятих органами охорони державного кордону, що виконуються такими органами. Контроль за правильністю і своєчасністю виконання рішення про примусове видворення здійснює орган, який прийняв таке рішення. З метою контролю за виконанням іноземцем або особою без громадянства рішення про примусове видворення службові особи органу охорони державного кордону або центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, здійснюють супровід такого іноземця або особи без громадянства.
Відповідно до імперативних вимог абзацу третього частини 1 статті 30 вищевказаного Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин від 28.06.2023 року), іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього.
З системного аналізу зазначених вище норм права, якими відповідно до пункту 2 частини 1 статті 92 Конституції України врегульовано правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, вбачається, що в разі прийняття рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства приймається рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України (на відміну від прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну на підставі статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).
Як убачається зі спірного рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 21 серпня 2024 року №120111010004957 про заборону в`їзду в Україну громадянці Республіки Казахстан ОСОБА_3 , строком на п`ять років, підставою для його прийняття є наявність рішення Відділу №2 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області про примусове видворення з України стосовно громадянки ОСОБА_7 від 07.08.2024 року.
Як судом уже було зазначено, відповідно до імперативних вимог абзацу третього частини 1 статті 30 вищевказаного Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI, іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті (стосовно яких прийнято рішення про видворення з України), забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років.
Згідно відомостей з підсистеми «Судова влада України» станом на 29.09.2025 року рішення Шевченківського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 19.07.2022 року № 23 та рішення Шевченківського відділу у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства від 07.08.2024 року № 19 громадянкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не оскаржені та є чинними.
Рішення Шевченківського відділу у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 07.08.2024 року № 19 виконано 10.08.2024 року, що підтверджується інформацією у веб- інтерфейсі інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» стосовно перетину державного кордону громадянкою Казахстану ОСОБА_8 за паспортним документом (закордонним паспортом) № НОМЕР_3 через пункт пропуску «Старокозаче».
Стосовно посилання позивачів, що при винесенні оскаржуваного рішення відповідачем не вжито жодних заходів з метою з`ясування наявності поважних причин, які унеможливлювали виконання рішення про примусове повернення, не надано право ОСОБА_6 надати будь-які пояснення щодо обставин які мали б значення і повинні були бути враховані при прийнятті рішення про примусове видворення слід зазначити про таке.
Вказані доводи позивачів зводяться до незгоди з рішенням Шевченківського відділу у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства від 07.08.2024 року № 19, прийняте відносно громадянки Казахстану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак слід зазначити, що вказане рішення не є предметом спору в даній справі.
Посилання позивачів на відсутність в оскаржуваному рішенні жодної з підстав для заборони в`їзду в Україну, які передбачені статтею 13 Закону спростовується зазначеними вище підставами для прийняття спірного рішення.
Враховуючи вищевикладене, оскільки рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства від 07.08.2024 року № 19 є чинним, суд дійшов висновку, що рішення № 1201110100014957 про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років відносно громадянки Казахстану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняте 21.08.2024 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області є законним і обґрунтованим рішенням компетентного суб`єкта владних повноважень, таким, що прийнято ГУ ДМС у Дніпропетровській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, в ході розгляду справи та з огляду на встановлені обставини справи та наявні докази, суд не вбачає порушення прав та законних інтересів громадянки ОСОБА_7 .
Крім того, суд звертає увагу, що спірне рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 21 серпня 2024 року №120111010004957 про заборону в`їзду в Україну громадянці Республіки Казахстан ОСОБА_3 , строком на п`ять років, стосується прав та законних інтересів саме ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 .
Відтак, суд дійшов висновку про відсутність факту порушення Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прав, свобод або законних інтересів ОСОБА_1 у даній справі, за захистом яких він звернувся до суду.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а отже, задоволенню не підлягають.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління ДМС у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. В`ячеслава Липинського, буд. 7, код ЄДРПОУ 37806243) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна